П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/4829/23	
Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,
повний текст судового рішення
складено 04.09.2023, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Димерлія О.О.,
суддів: Крусяна А.В., Танасогло Т.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі №420/4829/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
09.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність (дії) військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшення додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. у зв`язку з безпосередньою участю у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в період з 22.05.2022 по 31.10.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях і заходах;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. у зв`язку з безпосередньою участю у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в період з 22.05.2022 по 31.10.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях і заходах.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував про те, що перебуваючи у службовому відрядженні в період з 22.05.2022 по 31.10.2022 ОСОБА_1 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі авіаційних груп армійської авіації Сухопутних військ Збройних Сил України, приймав участь у здійснені заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій. Отже, на дуку позивача, він має право на отримання збільшеної додаткової грошової винагороди в розмірі 100000грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 з позовними вимогами не погоджувалась та вважала їх необґрунтованими із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що в період з травня по жовтень 2022 року військовослужбовець ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі військової частини НОМЕР_1 не здійснював. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі №420/4829/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшення додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100000 грн. у зв`язку з безпосередньою участю у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації 22.05.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях і заходах. 
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100 000 грн. у зв`язку з безпосередньою участю у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації ним 22.05.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях і заходах. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи вищевказане рішення окружний адміністративний суд вказав про те, що безпосереднє виконання позивачем бойового завдання в районі ведення бойових дій   у спірному періоді відповідно до матеріалів справи підтверджується тільки 22.05.2022.
Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину рішення та ухвали у відповідній частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що телеграма Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 не є актами Міноборони у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Також, позивач акцентує увагу на наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 №140 та витягу з журналу ведення бойових дій. Крім того, скаржник зауважує, що судом першої інстанції безпідставно покладено на нього обов`язок доказування. 
Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду в частині задоволених позовних вимог відповідачем також подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину рішення та ухвали у відповідній частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Мотивуючи апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 вказує, що у витягу із журналу бойових дій за 22.05.2022 підтверджено виконання бойових (спеціальних) завдань льотним складом у складі екіпажу, а також виконання завдань наземним ешелоном, до яких позивач не відноситься. Як стверджує скаржник, у межах спірного періоду позивач не брав безпосередньої участі у бойових (спеціальних) завданнях із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями. Крім того, відповідач зауважував про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом. 
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача задоволенню не підлягають, з урахуванням такого.
Зокрема, колегією суддів установлено, що 24.02.2022 відбулась повномаштабна військова агресія російської федерації на територію України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Президентом України 24.02.2022 видано Указ №69/2022 «Про загальну мобілізацію».
Згідно із відомостями посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника керівника польотами.
З матеріалів справи убачається, що адвокат позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом від 07.12.2022 щодо надання довідок про грошове забезпечення ОСОБА_1 та його безпосередню участь у бойових діях у період з травня по жовтень 2022 року, або документів, що підтверджують безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з травня по жовтень 2022 року. 
За наслідком розгляду вказаного адвокатського запиту від 07.12.2022 військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я адвоката позивача надіслано лист від 15.01.2023 №862/ВихЗПІ/2, у якому зазначено, що немає підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі до 100000грн. в розрахунку на місяць на місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах, адже у період з травня по жовтень 2022року військовослужбовець ОСОБА_1 не брав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів у складі військової частини НОМЕР_1 , підтверджуючих документів у військової частини НОМЕР_1 немає, відповідних довідок від інших військових частин про участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії до військової частини НОМЕР_1 не подавались. 
До означеної відповіді було додано довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 11.01.2023 №862/77, з якої убачається, що в період з травня по жовтень 2022 року останньому гідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” нараховувалась додаткова винагорода в розмірі 30000грн.
Апеляційним судом з`ясовано, що адвокат позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом від 30.01.2023 щодо надання витягів із наказів командира військової частини щодо проходження військової служби та місця перебування ОСОБА_1 у період з 01.04.2022 по грудень 2022 року, а саме про вибуття (прибуття із) у відрядження для виконання службових обов`язків в зону проведення бойових дій, витяг із журналів бойових дій (журнал ведення оперативної обстановки), витяги із наказів про залучення військовослужбовця до несення служби на блокпостах. 
За результатом розгляду наведеного адвокатського запиту від 30.01.2023 військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я адвоката позивача надіслано лист (а.с.19), у якому зазначено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.05.2022 №140 старший лейтенант ОСОБА_1 вибув у відрядження для виконання спеціальних завдань в інтересах армійської авіації Сухопутних військо Збройних Сил України. Згідно відомостей із журналу ведення бойових дій 11 окремої бригади Армійської авіації «Херсон» за 22.05.2022 старший лейтенант ОСОБА_1 виконував завдання у складі зведеного вертолітного загону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що не підпадає під термін «безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії», згідно пункту 1 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та пункту 1 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29. Довідки від інших військових частин про участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії до військової частини НОМЕР_1 не подавались. 
Уважаючи, що в період з 22.05.2022 по 31.10.2022 військова частина НОМЕР_1 повинна була виплачувати ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 гривень, позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.  
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів виходить із наступного. 
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
У зв`язку з повномаштабною військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію. 
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Пунктами 1, 2-1 названого рішення Уряду установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України 25.03.2022 прийнято рішення, яке того ж дня телеграмою №248/1298 доведено до відома, в тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.
Згідно із пунктом 1 рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Відповідно до пункту 2 рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
- 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
- 30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
Абзацом 2 пункту 3 рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Відповідно до пункту 4 рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298, командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць.
Згідно із пунктом 5 рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів:
- командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;
- керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.
Відтак, підставою для виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, додаткової винагороди у розмірі 100  000грн., є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.
З матеріалів справи убачається, що з урахуванням наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.05.2022 №140, старший лейтенант ОСОБА_1 , помічник керівника польотами групи управління польотами вибув у відрядження для виконання бойових (спеціальних) завдань у складі авіаційних груп армійської авіації Сухопутних військ Збройних Сил України у визначеному районі з особистою зброєю. 
Згідно із Бойовим статутом Сухопутних військ. Армійська авіація Сухопутних військ Збройних Сил України, затвердженим наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 21.12.2020 №990, бойове завдання – це стисле і чітко сформульоване викладення дій, що повинні бути проведені для досягнення поставленої мети у визначений час або на протязі встановленого терміну (періоду) виділеними силами і засобами.
Армійська авіація є найбільш мобільним родом військ Сухопутних військ Збройних Сил України.
Армійська авіація призначена для авіаційної підтримки військ (сил) шляхом ураження наземних (морських) переважно рухомих броньованих об`єктів противника на передньому краї і в тактичній глибині, а також для виконання завдань всебічного забезпечення загальновійськового бою.
Армійська авіація в операціях (бойових діях) застосовується для підвищення мобільності та досягнення елементу раптовості, створення вогневої переваги військ (сил) над противником на визначеному напрямку (районі бойових дій) у конкретний період часу.
Вертолітні частини (підрозділи) входять до бойового складу Сухопутних військ Збройних Сил України. Вони виконують бойові завдання за рішенням і планом командувача відповідного угруповання військ, якому передані в підпорядкування (оперативне), а також можуть знаходиться у безпосередньому підпорядкуванні (оперативному) Головнокомандувача Збройних Сил України або командувача об`єднаних сил.
Армійська авіація застосовується у формі бойових дій шляхом виконання бойових польотів з нанесенням авіаційних ударів та веденням повітряних боїв, а також виконання спеціальних бойових польотів.
Бойові дії – форма застосування з`єднань, військових частин (інших сил і засобів) для вирішення стратегічних, оперативних (оперативно-тактичних) завдань в операціях або самостійно, а також між операціями.
Спосіб бойових дій – це порядок застосування сил і засобів при виконанні бойового завдання.
Армійська авіація спроможна виконувати бойові завдання, які включають: вогневі, десантно-транспортні, розвідувальні, спеціальні.
Армійська авіація здійснює авіаційну підтримку в ході наступальних оборонних, стабілізаційних операцій (дій).
Повітряні перевезення особового складу та вантажів вертолітні частини (підрозділи, екіпажі) виконують самостійно у складі вертолітної частини або спільно з іншими авіаційними частинами (підрозділами).
Відповідно до наявного у матеріалах справи витягу із журналу ведення бойових дій 11 окремої бригади Армійської авіації «Херсон», 22.05.2022 сили та засоби повітряного ешелону 11обрАА виконували авіаційну підтримку дій військ, сил із силами та засобами забезпечення перебували в постійній готовності до перебазування та негайного виходу з-під удару та виконували бойові (спеціальні) завдання і додаткові завдання з перевезення вантажів та особового складу за викликом   з положення чергування   на визначених майданчиках за розпорядженнями начальника   армійської авіації - начальника управління армійської авіації командування підготовки КСВ ЗС України. 
До їх складу входив старший лейтенант ОСОБА_1 . 
Як убачається з витягу із журналу ведення бойових дій 11 окремої бригади Армійської авіації «Херсон», таке бойове завдання виконувалось за добу – 22.05.2022.
З урахуванням установлених фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що 22.05.2022 старший лейтенант ОСОБА_1 виконував бойові завдання, за які постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, передбачено виплату збільшеної додаткової винагороди у розмірі до 100  000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Означене спростовує відповідні частини доводів апеляційних скарг позивача та військової частини НОМЕР_1 .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що жодних доказів на підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у період 23.05.2022 по 31.10.2022 матеріали справи не містять. 
При цьому, суд апеляційної інстанції констатує, що сам факт перебування військовослужбовця на території, де велися бойові дії, не є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100  000грн., яка установлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Також, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача стосовно неможливості застосування до спірних правовідносин положень рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298, адже таке рішення є чинним та регулює питання, які необхідно враховувати з метою належного виконання пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а сам по собі спосіб доведення цього рішення до особового складу Збройних Сил України телеграмою не спростовує його суті.  
Апеляційний суд зазначає, що Міністр оборони відповідальний за очолюване ним міністерство, а тому прийняте ним в умовах воєнного стану рішення від 25.03.2022 №248/1298, яким урегульовано питання щодо виплати, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, винагороди в розмірі до 100000грн., має правову основу.
Відносно доводів позивача про покладення на нього судом першої інстанції обов`язку доказування, колегія суддів відмічає наступне. 
Обов`язок доказування визначено статтею 77 КАС України, згідно із якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, але й обов`язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Апеляційний суд зауважує, що обґрунтовуючи власну позицію військова частина НОМЕР_1 стверджує, що в межах спірного періоду ОСОБА_1 не брав безпосередньої участі у бойових діях та не забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
У матеріалах справи наявні докази щодо залучення позивача до вищевказаних заходів лише 22.05.2022.
Жодних доказів, які б підтверджували безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у період 23.05.2022 по 31.10.2022, матеріали справи не містять.
Поряд з цим, апеляційний адміністративний суд зауважує, що ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час її перегляду в апеляційному порядку, позивач не вказував про існування таких доказів та необхідність їх витребування.
На противагу наведеному твердженню суб`єкта владних повноважень позивачем до суду не подано будь-яких доказів та не спростовано його. 
Такий підхід під час з`ясування судом фактичних обставин справи цілком відповідає положенням процесуального законодавства, є виправданим у контексті обґрунтованості позивачем заявлених позовних вимог та жодним чином не свідчить про покладення на останнього додаткового тягаря доказування протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вищенаведене спростовує викладені позивачем доводи у відповідній частині апеляційної скарги.
Що стосується посилань військової частини НОМЕР_1 на пропуск позивачем строку звернення до суду із даним позовом, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом, або іншими законами.
За правилами ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Апеляційний адміністративний суд відмічає, що положення ст. 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення до адміністративного суду осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема, й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Тобто, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належної військовослужбовцю суми грошового забезпечення, застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства.
Приписами ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022р.) передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
01.07.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX (набрав чинності 19.07.2022).
З урахуванням означеного нормативно-правого акту статтю 233 КЗпП України викладено в наступній редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті».
Колегією суддів установлено, що спірним у даній справі є питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 22.05.2022 по 31.10.2022.
Отже, на початку спірного періоду редакція статті 233 КЗпП України не обмежувала позивача будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належного грошового забезпечення. 
Водночас, на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом (09.03.2023) така норма мала застосовуватись. 
Однак, згідно із пунктом 1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Колегія суддів зазначає, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"  (із змінами) з 19.12.2020 до 30.06.2023 на території України установлено карантин.
Згідно із постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено.
Отже, беручи до уваги наведене, а також те, що позивач з даним позовом до суду першої інстанції звернувся в період дії карантинних обмежень, колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовно пропуску ОСОБА_1 законодавчо передбаченого строку подання до окружного адміністративного суду даної позовної заяви.
Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційних скаргах твердження позивача та відповідача.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем та відповідачем в апеляційних скаргах доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі №420/4829/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	А.В. Крусян    Т.М. Танасогло