ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 листопада 2023 року 	м.Суми	

Справа №583/395/23 
Номер провадження 22-ц/816/1380/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2023 року, в складі судді Сидоренка Р.В., ухвалене в м. Охтирка, 

                                                                     в с т а н о в и в:

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором позики.
Свої вимоги мотивував тим, що 03.06.2010 року ОСОБА_5 взяла у нього в борг грошові кошти в сумі 2550,00 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 31.12.2010 року. В додатковій угоді від 08.07.2014 року, яка є невід`ємною частиною договору позики від 03.06.2010 року, сторони погодили, що ОСОБА_6 передала ОСОБА_1 відсотки за договором позики від 03.06.2010 року в розмірі 600,00 доларів США за період користування позикою із червня 2010 року по червень 2014 року в рахунок зобов`язань. Крім того, в даній додатковій угоді було визначено, що основну суму позики в розмірі 2550,00 доларів США ОСОБА_6 зобов`язується повернути за першою вимогою. Зазначає, що періодично ОСОБА_6 виплачувала йому відсотки за користування позикою, остання виплата була здійснена нею у вересні 2020 року. Про сплату відсотків між ними була усна домовленість, але основну суму боргу в обумовлений строк вона не повернула. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.
Вказує, що у липні 2021 року він звернувся з позовною заявою про повернення боргу за договором позики з вимогою до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 26 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , який є спадкоємцем боржниці ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 борг в сумі 2550 доларів США, відмовивши і іншій частині вимог. Постановою Сумського апеляційного суду від 06 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного кола відповідачів (спадкоємців). 01 серпня 2022 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження, оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі відмовлено.
Посилаючись на викладене, враховуючи прострочення ОСОБА_6 терміну виконання зобов`язання, а також неможливість мирного вирішення спору, позивач просив стягнути на його користь з правонаступників (спадкоємців) боржниці ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку борг в сумі 2550,00 доларів США за договором позики від 03.06.2010 року та судові витрати.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.06.2023 вимоги позивача до відповідача ОСОБА_4 були залишені без розгляду.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він надав належні та допустимі докази наявності спадкового майна після смерті позичальника, зокрема, відомості щодо будинку, земельних ділянок для сільськогосподарського призначення, які належали боржниці. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він подавав до суду першої інстанції клопотання про витребування цивільної справи №583/2630/21, в якій є копія спадкової справи, яка містить вартість майна, однак таке клопотання залишилось судом поза увагою.
Встановивши, відповідно до положень ст. 1282 ЦК України, наявність порушеного права (наявність непогашеної заборгованості) та факт прийняття спадщини після смерті позичальника ОСОБА_5 , наявність спадкового майна, суд першої інстанції відмовив у позові з огляду на те, що позивачем не надано доказів вартості цього майна. При цьому, висновки суду суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №607/98/17. Вважає, що відсутні законні підстави для застосування строків позовної давності, так як сторони обопільно узгодили строки повернення позики, продовжили термін дії боргових зобов`язань, як це передбачено діючим законодавством.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Єфіменко Л.Є. з доводами позивача не погодився, вважає рішення законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката під час апеляційного перегляду справи, докази на підтвердження яких будуть надані суду додатково.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника – адвоката Єфіменко Л.Є., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав заяви, поданої до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно умов договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 2550,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 31.12.2010 року.
В п. 3 договору позики зазначено, що у разі якщо позичальник не повертає позикодавцю отриману у позику суму грошей до вказаного строку, то позикодавець має право звернутися до суду з позовом про стягнення боргу з позичальника за рахунок його майна та майна членів його родини.
На підтвердження передачі грошових коштів складено письмову розписку від 03.06.2010 року, відповідно до якої ОСОБА_5 отримала у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2550,00 доларів США на строк до 31.12.2010 року. ОСОБА_5 зобов`язувалася повернути вищевказану суму до 31.12.2010 року.
Згідно додаткової угоди до договору позики від 03.06.2010 року, укладеної 08.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , остання передала ОСОБА_1 відсотки за договором позики від 03.06.2010 року в розмірі 600,00 доларів США за період користування позикою з червня 2010 року по червень 2014 року включно в рахунок зобов`язань. Крім того, сторони домовилися, що основну суму позики в розмірі 2550,00 доларів США ОСОБА_5 зобов`язується повернути за першою вимогою, про що письмово зазначено в додатковій угоді.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 04.01.2021 року Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
За життя, ОСОБА_5 був складений заповіт, за яким належні їй земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського призначення вона заповіла ОСОБА_3 
13 січня 2021 року Охтирською міською державною нотаріальною конторою Сумської області заведена спадкова справа №4/2021 до майна померлої ОСОБА_5 , з якої вбачається, що спадщина після ОСОБА_5 була прийнята її сином ОСОБА_3 і чоловіком померлої – ОСОБА_2 , які у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини.
02 вересня 2021 року державним нотаріусом Охтирського міської державної нотаріальної контори Сумської області Теличко М.І. видані свідоцтва про право на спадщину за законом, на наступне спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 : житловий будинок під АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1000 га за кадастровим номером 5910200000:21:009:0126, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га за кадастром номером 5910200000:21:009:0171, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено саме договір позики від 03 червня 2010 року, який відповідає нормам діючого законодавства України, а тому породжує права та обов`язки сторін щодо надання та повернення позики. Розпискою від 03 червня 2010 року підтверджується факт отримання ОСОБА_5 у борг за договором позики грошових коштів у розмірі 2550,00 доларів США, які за життя нею повернуті не були. Також, наявність основної суми заборгованості за спірним договором позики у розмірі 2550,00 доларів США зафіксована у додатковій угоді до договору позики від 08.07.2014 року, яка підписана зокрема ОСОБА_5 , є чинною, недійсною у судовому порядку не визнавалась, а тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як правонаступники боржниці ОСОБА_5 у спірних правовідносинах, мають нести обов`язок щодо повернення позивачу відповідної суми боргу в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, тому вимога позивача про солідарне стягнення суми боргу з обох відповідачів по справі задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки позовна вимога про стягнення боргу з правонаступників (спадкоємців) боржниці ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку в сумі 2550,00 доларів США суперечить положенням ч.1 ст.1282 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. 
Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19)). 
Відповідно до частин першої та другої ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 13 січня 2021 року звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 . Матеріали спадкової справи надійшли на вимогу суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення цієї ж суми боргу 21.09.2021 року. 
Суд першої інстанції вважав, що із цього часу, позивач знав або повинен був знати про наявність вказаного спадкоємця, проте, ані матеріали спадкової справи, ані матеріали цієї цивільної справи не містять доказів звернення позивача ОСОБА_1 із вимогою до ОСОБА_3 у встановлений шестимісячний строк, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, тому колегія суддів погоджується з рішенням суді в частині відмови у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_3 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд також виходив з того, що позивач не довів який саме розмір частки успадкованого майна припадає на кожного із спадкоємців боржника та яка їхня вартість, що позбавляє суд самостійно визначити розмір часток із загальної суми боргу, що припадає на кожного із спадкоємців. 
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову з цих підстав з огляду на таке.
Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 19 лютого 2020року у справі № 607/98/17, від 04 березня 2020 року у справі №2609/30529/12.
Тому, висновки суду про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів вартості спадкового майна суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.
В свою чергу, відповідачі (спадкоємці) не надали доказів вартості успадкованого ними майна. З копії спадкової справи, яка наявна в матеріалах справи, не можна встановити вартість спадкового майна. 
Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з правонаступника боржниці ОСОБА_5 - ОСОБА_2 половини заборгованості за договором позики від 03.06.2010 року в сумі 1275,00 доларів США.
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідачем ОСОБА_2 не спростовано, що такий розмір вимог кредитора перевищує вартість успадкованого ним майна. Крім того в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив, що вартість успадкованого ним будинку і земельної ділянки біля будинку , що знаходяться в АДРЕСА_1 , складає близько 10 000 доларів США.
Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що додаткова угода укладена поза межами строків позовної давності, а тому просив застосувати позовну давність, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з вимогами ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Проте, ст. 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності.
Так, за приписами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Встановивши, що строк повернення позики за договором від 03.06.2010 року було визначено сторонами в додатковій угоді від 08.07.2014 року за першою вимогою, боржниця ОСОБА_5 сплатила ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок погашення процентів в розмірі 600 доларів США за період користування грошовими коштами з червня 2010 по червень 2014 року, про що засвідчила письмово і ці докази не спростовані стороною відповідача та є для суду належними, допустимими та достатніми доказами, сторони фактично обопільно узгодили строк повернення позики за першою вимогою, а ОСОБА_5 , підписавши ці документи та повернувши відсотки за користування позикою, визнала станом на 08.07.2014 року існуючий борг в розмірі 2550 доларів США та фактично пролонгували боргове зобов`язання.
Такі твердження позивача узгоджуються з наданими письмовими доказами, є логічними та послідовними, заслуговують на увагу суду. Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що фактично у 2014 році сторони пролонгували боргові зобов`язання, про що засвідчили письмово, за життя до ОСОБА_5 вимоги про повернення боргу не заявляв за домовленістю, а вже після її смерті заявив до спадкоємців.
З огляду на викладене, суд не знаходить законних підстав для застосування строків позовної давності, так як вважає, що сторони обопільно узгодили строки повернення позики, продовжили термін дії боргових зобов`язань, як це передбачено діючим законодавством.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1275,00 доларів США.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову та апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 536,80 грн сплаченого судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 644,16 грн – за перегляд справи апеляційним судом.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367-369, п. 2 ч.1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   
         
                                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_2 , який є спадкоємцем боржниці ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 1275 доларів США.
В іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536,80 грн сплаченого судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 644,16 грн судового збору за перегляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов