Ухвала
24 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 466/9851/22
провадження № 51 - 6346 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року щодо нього,  
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного суду із касаційною скаргою, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п.п. 1, 4, 5 ч. 2, ч. 3  зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; вимоги особи, яка подала касаційну скаргу та обґрунтування цих вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, в касаційній скарзі зазначається думка особи з приводу участі у касаційному розгляді.
Проте вказаних приписів закону засуджений належним чином не виконав.
Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи, тобто не тільки висунути на підтвердження допущених судом порушень переконливі факти, але й аргументувати як саме ці порушення істотно позначилися на законності та обґрунтованості судового рішення. Крім цього, вимагаючи скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді відповідної інстанції, особа у касаційній скарзі має вказати, яким чином таке скасування дозволить виправити порушення, на які вона посилається.
Засуджений ОСОБА_4 зазначаючи про незаконність вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року щодо нього, просить його скасувати, оскільки, на його думку, призначене покарання є явно несправедливим через суворість, при цьому не наводить конкретних порушень закону, допущених судом першої інстанцій при постановленні оскаржуваного судового рішення, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставам для обов`язковового їх скасування чи зміни.
До того ж, засуджений не наводить належного обґрунтування й незаконності ухвали апеляційного суду та допущення судом таких порушень норм права, які могли би потягнути за собою обов`язкове її скасування, з огляду на положення статей 370, 412, 419 КПК у їх взаємозв`язку.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Такі вимоги мають узгоджуватися із приписами ст. 436 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
В прохальній частині касаційної скарги, засуджений просить скасувати вирок місцевого суду та змінити йому покарання, однак такі вимоги є непоєднуваними між собою та не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК. Так як, засуджений не висуває жодних вимог стосовно рішення апеляційного суду, яким вирок суду першої інстанції залишено без змін, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що змінити чи скасувати рішення суду першої інстанції без зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції неможливо.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак, засуджений в порушення п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК свою касаційну скаргу адресував до Верховного Суду України.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши засудженому строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5                                                     ОСОБА_2                                          ОСОБА_3