КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                    
Справа № 755/4855/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Слободянюк А.В.
Провадження № 22-ц/824/12970/2023                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14листопада 2023 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,
секретар                                        Ткаченко В.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу,-
 
в с т а н о в и в:
 
09 червня 2022 року Акціонерне товариство «Аграрний фонд» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 1 792 581,39 грн.  Зазначило, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2019 року №1060-р  ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд». Згідно наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 26 листопада 2019 року № 523-к відповідач приступив до тимчасового виконання обов`язків голови правління ПАТ «Аграрний фонд» з 27 листопада 2019 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року № 514-р  ОСОБА_1 звільнено від виконання обов`язків голови правління ПАТ «Аграрний фонд». Перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд», відповідач ОСОБА_1 прийняв рішення про звільнення заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу в Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу ОСОБА_2 із займаної посади за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, про що свідчить наказ АТ «Аграрний фонд» від 09 грудня 2019 року № 550-к «Про звільнення працівників». Не погодившись зі своїм звільненням, ОСОБА_3 оспорив його у судовому порядку. Постановою Верховного Суду від 13 квітня 2022 року в справі № 344/1017/20 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: визнаний незаконним та скасований наказ АТ «Аграрний фонд» № 550-к від 09 грудня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника відділу фінансово-економічної безпеки відділу в Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу АТ «Аграрний фонд»; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу фінансово-економічної безпеки відділу в Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу АТ «Аграрний фонд»; стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 грудня 2019 року по 13 квітня 2022 року у розмірі 1 411 641,08 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів; стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в сумі 34 000,00 грн. та судового збору - 44 372,95 грн. На виконання постанови Верховного Суду від 13 квітня 2022 року ОСОБА_2 26 травня 2022 року були перераховані грошові кошти у сумі 1 199 461,30 грн., а саме: середній заробіток за час вимушеного прогулу - 1 136 371,07 грн. та судові витрати: витрати на правничу допомогу - 27 370,00 грн., судовий збір - 35 720,23 грн. Також з вказаних вище сум сплачено суми податку, а саме: ПДФО (податок на доходи фізичних осіб) з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 254 095,39 грн.; ЄСВ (єдиний соціальний внесок) з середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 302 567,36 грн.; військовий збір у сумі 21 174,62 грн.; ПДФО з суми витрат на професійну правничу допомогу - 6 120,00 грн.; військовий збір - 510,00 грн.; ПДФО з суми судового збору - 7 987,13 грн.; військовий збір - 665,59 грн. Посилаючись на те, що саме ОСОБА_1  видав незаконний наказ про звільнення ОСОБА_4 , АТ «Аграрний фонд» просило стягнути з ОСОБА_1 завдану шкоду в сумі 1 792 581,39 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року позов АТ «Аграрний фонд» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 1 490 014,03 грн.   В іншій частині позову  відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний фонд» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 22 349,91 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення  суду першої інстанції та закрити провадження в справі. Посилається  на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи. Вважає, що  АТ «Аграрний фонд» пропустило строк на звернення до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, які випливають з трудових відносин і були припинені сторонами 13 травня 2020 року. Згідно зі статтею 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік. Отже, на момент звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 АТ «Аграрний фонд» пропустило однорічний строк, який закінчився 13 травня 2021 року. Суд не врахував, що з 14 травня 2020 року особа, яка підписала позовну заяву від імені АТ «Аграрний фонд», - новопризначений в.о. голови правління  - Б. Банчук, перебрав на себе усі повноваження керівника, у тому числі негативні наслідки вчинення або невчинення дій зі зменшення збитків акціонерного товариства. Отже, відповідальність за порушення прав працівників позивача з 14 травня 2020 року покладається на особу, яка мала усі повноваження власними вольовими діями припинити такі порушення. Як убачається з матеріалів справи про поновлення на посаді, Б. Банчук як керівник позивача складав, підписував та подавав суду процесуальні документи, зі змісту яких убачається безумовне твердження про правомірність звільнення. Б.Банчук перебрав на себе всю відповідальність за наслідки ухваленого рішення про звільнення ОСОБА_2 , з 14 травня 2020 року він не учинив дій, які перебували у його компетенції з поновлення звільненого працівника на роботі. У ОСОБА_1 не було об`єктивної можливості та повноважень для поновлення ОСОБА_2 на роботі, оскільки його повноваження як керівника припинилися з 13.05.2020. Апелянт вважає, що позивач не довів наявності збитків, безпосередньо спричинених поведінкою відповідача, та причинно-наслідкового зв`язку між його діями  та негативними наслідками для позивача. На думку апелянта позивач помилково обґрунтовує вимоги позовні вимоги положеннями ст. 134 КЗпП України, яка оперує поняттям «службова особа». Натомість керівник господарського товариства не є службовою особою, а тому відповідальність позивача обмежується середнім заробітком згідно зі статтями 130, 132 КЗпП України. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про акціонерні товариства» керівник акціонерного товариства є посадовою особою, а не службовою, що є відмінними поняттями. Звільняючи ОСОБА_2 , дії ОСОБА_1 були наслідком переконання про їх законність з огляду на принцип правової визначеності. Жодний працівник АТ «Аграрний фонд», включаючи працівників юридичного департаменту та департаменту кадрів АТ «Аграрний фонд», не заперечував щодо законності звільнення ОСОБА_2 . Вважає, що суд першої інстанції порушив правила юрисдикції спору. Згідно ст. 20 ГПК України до компетенції господарських судів належать справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи. AT «Аграрний фонд» є акціонерним товариством, а відповідач до 13 травня 2020 року був посадовою особою зазначеного господарського товариства. АТ «Аграрний фонд» не діє як учасник господарського товариства, а звертається з позовом у власних інтересах до відповідача як до керівника з вимогами про стягнення збитків, а не як роботодавець з позовом до працівника. Аналіз змісту та підстав позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо завданих юридичній особі збитків діями її посадової особи, повноваження якої припинені, а тому він підвідомчий господарському суду.
 В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.
Представник AT «Аграрний фонд»  просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, розпорядженням Кабінету Міністрів України №1060-р від 15 листопада 2019 року відповідача ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд» до призначення в установленому порядку голови правління зазначеного товариства (а.с. 10 т. 1).
Відповідно до наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 26 листопада 2019 року № 523-к відповідач ОСОБА_1 приступив до тимчасового виконання обов`язків голови правління ПАТ «Аграрний фонд» з 27 листопада 2019 року (а.с. 11 т. 1).
09 грудня 2019 року виконуючим обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд» ОСОБА_1 виданий наказ № 550-К «Про звільнення працівників», яким, зокрема, звільнено ОСОБА_2 з посади заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу з 09 грудня 2019 року за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України (а.с. 14 т. 1).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року № 514-р, відповідача ОСОБА_1 звільнено від виконання обов`язків голови правління ПАТ «Аграрний фонд» (а.с. 12 т. 1).
Відповідно до наказу ПАТ «Аграрний фонд» №169-к від 14 травня 2020 року ОСОБА_1  звільнений в порядку п. 5 ст. 41 КЗпП України (а.с. 13 т. 1).
ОСОБА_2 оскаржив в судовому порядку своє звільнення за наказом № 550-К від 09 грудня 2019 року, пред`явивши позов до АТ «Аграрний фонд».
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Постановою Верховного Суду від 13 квітня 2022 року вказані рішення суду першої та постанову апеляційної інстанцій скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до АТ «Аграрний фонд» задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Аграрний фонд» №550-К від 09 грудня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу департаменту середнього та малого бізнесу ПАТ «Аграрний фонд»; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу департаменту середнього та малого бізнесу АТ «Аграрний фонд» з 09 грудня 2019 року; стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 грудня 2019 року по 13 квітня 2022 року у розмірі 1 411 641,08 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів; стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_2 34 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_2 44 372,95 грн. судового збору (а.с.15-28 т.1).
 На виконання постанови Верховного Суду від 13 квітня 2022 року АТ «Аграрний фонд» виплатив працівнику ОСОБА_2 грошові кошти.
Відповідно до відомості перерахування грошей на карткові рахунки № 131 за 26 травня 2022 року, а також реєстру платіжних доручень вихідних по зарплаті від 27 травня 2022 року, ОСОБА_2 перераховано 1 136 371,07 грн., 27 370,00 грн. та 35 720,23 грн. (а.с.30, 32 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1146 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 1 136 371,07 грн., призначення платежу: середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до постанови від 13 квітня 2022 року (а.с.33 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1147 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 254 095,39 грн., призначення платежу: податок ПДФО із середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до постанови від 13 квітня 2022 року (а.с.34 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1148 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 302 567,36 грн., призначення платежу: сплата ЄСВ із середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до постанови від 13 квітня 2022 року (а.с.35 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1155 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 21 174,62 грн., призначення платежу: військовий збір із середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до постанови від 13 квітня 2022 року (а.с.42 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1149 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 27 370,00 грн., призначення платежу: відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 (а.с.36 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1150 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 6 120,00 грн., призначення платежу: податок ПДФО із відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с.37 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1151 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 510,00 грн., призначення платежу: військовий збір із відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с.38 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1152 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 35 720,23 грн., призначення платежу: відшкодування витрат судового збору на користь ОСОБА_2 (а.с.39 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1153 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 7 987,13 грн., призначення платежу: податок ПДФО із відшкодування судового збору (а.с.40 т.1). Відповідно до платіжного доручення № 1154 від 26 травня 2022 року, яке отримано банком 27 травня 2022 року, сплачено суму 665,59 грн., призначення платежу: військовий збір із відшкодування судового збору (а.с.41 т.1).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ «Аграрний фонд» про стягнення  з  ОСОБА_1 завданої  матеріальної шкоди у  зв`язку з незаконним звільненням працівника.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.
Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.
Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Згідно ст. 13 Статуту АТ «Аграрний фонд» Голова правління очолює правління, здійснює керівництво та контроль за поточною господарською діяльністю товариства і несе відповідальність за виконання покладених на правління завдань. Голова правління організовує роботу правління, скликає засідання, забезпечує ведення протоколів засідань. Голова правління відповідно до своєї компетенції видає накази з питань діяльності товариства; розпоряджається відповідно до законодавства та цього Статуту майном товариства, в тому числі коштами, з урахуванням обмежень, визначених цим Статутом та законодавством; призначає на посаду і звільняє з посади працівників товариства, застосовує щодо них заходи заохочення і матеріальної відповідальності, дисциплінарні стягнення у порядку визначеному законодавством; затверджує організаційну структуру, штатний розпис товариства та положення про його структурні підрозділи; вирішує питання добору, підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів; укладає контракти з керівниками дочірніх підприємств (а.с. 52-56 т. 1).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1060-р від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 призначений виконуючим обов`язки голови правління АТ «Аграрний фонд» і приступив  до виконання своїх обов`язків  з 27 листопада 2019 року. Як голова правління АТ   «Аграрний фонд» ОСОБА_1 видав наказ № 550-К від 09 грудня 2019 року про звільнення заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу ОСОБА_2 09 грудня 2019 року за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Наказ голови правління АТ   «Аграрний фонд» ОСОБА_1. № 550-К від 09 грудня 2019 року постановою Верховного Суду від 13 квітня 2022 року визнаний незаконним,    ОСОБА_2 поновлений на посаді заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу департаменту середнього та малого бізнесу АТ «Аграрний фонд» з 09 грудня 2019 року; на користь ОСОБА_2 стягнуто з АТ «Аграрний фонд» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 грудня 2019 року по 13 квітня 2022 року у розмірі 1 411 641,08 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів, 34 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу,  44 372,95 грн. судового збору.
З урахуванням положень ст. ст. 134, 237 КЗпП України, роз`яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Аграрний фонд» про стягнення із ОСОБА_1 шкоди в розмірі 1 490 014,03 грн.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання  ОСОБА_1 на неможливість застосування положень ст. 134 КЗпП України, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про акціонерне товариство» він був посадовою, а не службовою особою, врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 766/23789/19, в якій Верховний Суд погодився з роз`ясненням Державної інспекція України з питань праці, що в рамках трудового законодавства терміни «посадова особа» та «службова особа» є синонімічними. 
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на пропуск АТ «Аграрний фонд» річного строку на звернення до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, які випливають з трудових відносин.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду у питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно з ч. 4 вказаної статті встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.
Як встановлено судом, незаконність наказу АТ «Аграрний фонд» №550-К від 09 грудня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу департаменту середнього та малого бізнесу ПАТ «Аграрний фонд» із стягненням з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу була встановлена постановою Верховного Суду від 13 квітня 2022 року. Присуджені згідно постанови Верховного Суду від 13 квітня 2022 року кошти були виплачені ОСОБА_2   26 травня 2022 року. З даним позовом до суду АТ «Аграрний фонд» звернулося 09 червня 2022 року, тобто в межах строків, встановлених ч. 3 ст. 233 КЗпП України.
Доводи ОСОБА_1 , що річний строк на звернення до суду з даним позовом мав починати обраховуватися для АТ «Аграрний фонд» з дня припинення трудових відносин між ними, а саме, з 13 травня 2020 року та закінчився 13 травня 2021 року, не відповідають положенням ч. 3 ст. 233 КЗпП України, яка визначає початок відрахування вказаного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта  ОСОБА_1 на те, що він не мав можливості усунути  порушення прав ОСОБА_2 , оскільки  з 13 травня 2020 року він звільнений з посади, а новопризначений в.о. голови правління  - Банчук Б. перебрав на себе усі повноваження керівника та відповідальність за наслідки ухваленого рішення про звільнення ОСОБА_2 . Наказ про звільнення  ОСОБА_2 з посади заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Івано-Франківській та Чернівецькій областях департаменту середнього та малого бізнесу департаменту середнього та малого бізнесу ПАТ «Аграрний фонд» був виданий саме ОСОБА_1 . Відповідно до положень ст. 134 КЗпП України матеріальна відповідальність покладається саме на службову особу, яка видала незаконний наказ про звільнення.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції правил юрисдикції спору. На думку апелянта відповідно до положень ст.  20 ГПК України спір мав би бути переданий на розгляд до господарського суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.
Разом з тим, спір між сторонами не є таким, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності. Предметом позову АТ «Аграрний фонд» є вимоги щодо відшкодування заподіяної підприємству шкоди у зв`язку з незаконним звільненням працівника. За правилами ст. 134, 237 КЗпП України такий спір є трудовим.
Чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Відтак, за своїм суб`єктним складом, предметом та підставою позову,  даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Аналогічних висновків щодо розгляду таких справ в порядку цивільного судочинства дійшов Верховний Суд у постанові    від 22 грудня 2021 року у справі № 658/28/21.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 20 листопада 2023 року. 

Суддя-доповідач                                                    Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                            Крижанівська Г.В.
 
                                                                             Матвієнко Ю.О.