ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1491/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року в адміністративній справі №280/1491/22 (головуючий суддя першої інстанції Сацький Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 27.01.2022 року (через систему «Електронний суд») звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з невиплати  йому пенсії з 01.03.2016 року;
- зобов`язати відповідача відновити нарахування і виплату йому пенсії та виплатити заборгованість, що виникла з 01.03.2016 року, разом з поточною пенсією одним платежем;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження йому  виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 01.08.2014 року, як одержувач пенсії за віком. З 01.03.2016 року виплату пенсії йому припинено, у зв`язку з проведенням верифікації внутрішньо переміщених осіб відповідно до постанови КМУ від 18 лютого 2016 року №136 «Про затвердження порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року  позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області відновити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість, що виникла з 01.03.2016 року, разом з поточною пенсією одним платежем.
В іншій частині позовних вимог  відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що у зв`язку з проведенням верифікації внутрішньо переміщених осіб відповідно до постанови КМУ від 18 лютого 2016 року №136, виплата пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016 року була призупинена. Оскільки позивач не підтвердив статус внутрішньо переміщеної особи та із заявою на поновлення виплати пенсії до пенсійного органу не звертався, нарахування пенсії з 01.03.2016 року не здійснювалось.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду  справи. 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила таке.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області з 01.08.2014 року, як одержувач пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має статус внутрішньо переміщеної особи (а.с. 9).
З тексту позову встановлено, що з 01.03.2016 року виплату пенсії ОСОБА_1 припинено, що підтверджується листом - відповіддю ГУ ПФУ в Запорізькій області №0800-0211-8/65231 від 28.09.2021 року.
Зі змісту вказаного листа вбачається, що виплата пенсії позивачу була призупинена з 01.03.2016 року у зв`язку з проведенням верифікації внутрішньо переміщених осіб відповідно до постанови КМУ №136 від 18.02.2016 року «Про затвердження Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування». 
Також у листі зазначено, що відповідно до п.1 постанови КМУ №637 від 05.11.2014  року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» зі змінами, внесеними постановою КМУ №788 призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року №509.
Вважаючи дії пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що припинення виплати пенсії позивачу порушує його права на пенсійне та соціальне забезпечення та є таким, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою переміщеної особи. Суд визнав позовні вимоги обґрунтованими та зобов`язав відповідача відновити нарахування та виплату пенсії позивачу за період з 01.03.2016 року.
Щодо вимоги про допущення рішення суду до негайного виконання, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі по тексту - Закон №1706) визначені основні гарантії, права та інтереси внутрішньо переміщених осіб (далі - ВПО), згідно статті 1 якого передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. 
Відповідно до ч.1 статті 4 Закону №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Приписами частин 1-3 статті 7 Закону №1706 визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
В той же час, статтею 14 Закону №1706 визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо - переміщеними особами.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі  по  тексту - Закон №1058).
Частиною 1 статті 7 Закону №1058 передбачено, що загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
          Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Статтею 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону №1058-ІV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. 
Пункт 5 частини першої статті 49 Закону №1058-ІV (припинення виплати пенсії в інших випадках, передбачених законом) не може бути застосований, оскільки цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.
Разом з тим, положеннями Порядку №365 передбачено здійснення відповідними структурними підрозділами з питань соціального захисту населення перевірок наведених у довідці про взяття на облік відомостей про фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи. Результати таких перевірок є підставою для прийняття комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи рішення про призначення/відновлення, відмову в призначенні/відновленні або припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи. Між тим, наведеними положеннями не передбачено інформування внутрішньо переміщеної особи про час та дату здійснення візиту структурними підрозділами з питань соціального захисту або робочою групою з метою здійснення перевірки.
Наслідком такої перевірки, у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання, є припинення соціальних виплат, передбачених законодавством.
Колегія суддів вказує, що наведеними вище положеннями введено в дію нову підставу, крім визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, для припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеної особи або відмови їх поновлення.
Зазначена обставина свідчить про те, що пенсіонери з числа внутрішньо переміщених осіб виділені спірними положеннями в окрему групу, відносно яких застосовується окремий механізм припинення пенсійних виплат, що не передбачений Законом №1058-ІV, що прямо суперечить ч.1 ст.7 Закону №1058-ІV.
Посилання скаржника на підстави припинення соціальних виплат, що передбачені Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою КМУ від 08.06.2016 року №365, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані нормативні акти є підзаконними та суперечать Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.
Стосовно доводів апелянта про необхідність особистого звернення позивача до пенсійного органу та подання нової довідки ВПО для поновлення виплати пенсії апеляційний суд зазначає, що наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, як громадянина України, певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв`язку з трудовою діяльністю, і потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, які не передбачені чинним законодавством щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікації особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без відповідних підстав, а тому такі доводи апеляційним судом до уваги не приймаються.
Колегія суддів також погоджує висновок суду першої інстанції стосовно того, що припинення виплати пенсії позивачу на підставі наведених вище обставин є неправомірним, а тому вимоги щодо поновлення нарахування та виплати пенсії з 01.03.2016 року  є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд  погоджується  із  висновком  суду  першої  інстанції  про  часткове  задоволення  позовних  вимог.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами  не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення не  перевіряється.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року в адміністративній справі №280/1491/22 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року в адміністративній справі №280/1491/22 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко