ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

20 грудня 2023 року      
м. Харків

Справа № 629/4183/23      
Провадження № 22-ц/818/2357/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третьої особи ОСОБА_2 про зняття арешту з рухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Ткаченко О.А., -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третьої особи ОСОБА_2 про зняття арешту з рухомого майна.

В обгрунтування позову зазначає, що заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області 08 травня 2023 року у справі №629/1102/23 було задоволено позов ОСОБА_1 та в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 191 697,26грн., за кредитним договором №25507/2019 від 06 серпня 2019 року, укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , звернуто стягнення на предмет застави (забезпечувального обтяження) шляхом передачі рухомого майна, а саме: автомобіля марки Mercedes Benz GLE 350D, 2019 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2987, колір чорний, державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 06 серпня 2019 року ТСЦ 6341, у власність обтяжувача - ОСОБА_1 . Рішення набрало законної 08 червня 2023 року і зараз перебуває на стадії виконання. Таким чином, на даний час він є власником вказаного транспортного засобу. Вказує, що з метою перереєстрації вказаного транспортного засобу і виконання вимог постанови КМУ від 07 вересня 1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» він звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області. Однак, йому було відмовлено у наданні такої послуги через наявність обтяжень накладених на спірний транспортний засіб. Зазначає, що обтяження накладені на зазначений автомобіль є перешкодою для перереєстрації цього транспортного засобу, порушують його право власності.

Просить скасувати з автомобіля марки Mercedes Benz GLE 350D, 2019 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , об?єм двигуна 2987, колір чорний, державний реєстраційний номер: НОМЕР_4 : 
арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 19.06.2023 року, серія та номер: 71732998, виданої Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №71732998); 
арешт, накладений 15.03.2023 року Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №1170027); 
арешт, накладений 24.12.2021 року Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №67867135). 

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 – залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 3 220грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що новим кредитором та заставодержателем за кредитним договором №25507/2019 від 06 серпня 2019 року, договором застави є він. Власником спірного автомобіля згідно заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 травня 2023 року також є він. 
Крім того звертає увагу на те, що один із арештів на автомобіль був накладений після набрання заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 травня 2023 року законної сили та передачі автомобіля йому у власність.
Оскільки ним доведено у належний спосіб, що він є власником спірного автомобіля, його вимоги про зняття арешту є законними та обгрунтованими.

АТ КБ «ПриватБанк» надав апеляційному суду письмові пояснення в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що на час накладення арешту на спірний транспортний засіб, останній перебував у власності ОСОБА_2 . Матеріали справи не місять доказів погашення ОСОБА_2 заборгованості по відкритим відносно нього виконавчим провадженням.
Вказує, що ОСОБА_1 не було перереєстровано спірний автомобіль на себе протягом 10 днів після його придбання.
Крім того зазначає, що вони не є належним відповідачем у справі, оскільки жодним чином Банк не порушував прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи наявна не погашена заборгованість ОСОБА_2 перед стягувачами АТ КБ «Приватбанк» і ГУ ДПС у Харківській області, ОСОБА_1 не здійснено перереєстрацію спірного автомобіля на своє ім`я, а наявний арешт на рухоме майно носить забезпечувальний характер.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 травня 2023 року у справі №629/1102/23 позов ОСОБА_1 - задоволено.
В рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 191 697,26грн. за кредитним договором № 25507/2019 від 06 серпня 2019 року, укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , звернуто стягнення на предмет застави (забезпечувального обтяження) шляхом передачі рухомого майна, а саме: автомобіля марки Mercedes Benz GLE 350D, 2019 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2987, колір чорний, державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 06 серпня 2019 року ТСЦ 6341, у власність обтяжувача - ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 073,60грн.

Згідно відомостей із ЄДРСР вказане рішення суду набрало законної сили 08 червня 2023 року.

Із змісту рішення суду вбачається наступне.

06 серпня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №25507/2019, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 447 991,81грн., строк повернення до 05 серпня 2026 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 06 серпня 2019 року між АТ «Кредобанк» (заставодержатель) та ОСОБА_2 (заставодавець) було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округ Харитоновою Яною Михайлівною за реєстровим №2903.
03 серпня 2021 року АТ «Кредобанк» направило ОСОБА_2 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, згідно якої позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 03 серпня 2021 року заборгованість за Кредитним договором разом з пенею становить 1 455 681,01грн.
09 грудня 2022 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за Кредитним договором №25507/2019 від 06 серпня 2019 року. Таким чином, новим кредитором за Кредитним договором №25507/2019 стало ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП».
У подальшому 09 грудня 2022 року ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення права вимоги №09/12/22 від 09 грудня 2022 року.
Також, 09 грудня 2022 року ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення прав за Договором застави, посвідчений 06 серпня 2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округ Харитоновою Яною Михайлівною за реєстровим №2903.(а.с.22)
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 09 грудня 2022 року, ОСОБА_2 не сплатив заборгованості за Кредитним договором №25507/2019 від 06 серпня 2019 року у розмірі 1 191 697,26грн. а саме: 1 117 397,72грн. – заборгованість за основним боргом; 72 604,93грн. – несплачених процентів за користування кредитом; 1 694,61грн. – нарахована пеня. 
Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) №74123641 від 03 серпня 2021 року було зареєстровано звернення стягнення відносно предмету застави (Договір застави від 06 серпня 2019 року).
Укладення Договору відступлення права вимоги №09/12/22 від 09 грудня 2022 року, Договору відступлення прав за Договором застави між ТОВ «АЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» та ОСОБА_1 (позивачем) і перехід у зв`язку із цим прав кредитора та заставодержателя за Кредитним договором №25507/2019 від 06 серпня 2019 року до ОСОБА_1 (позивача) відповідає вимогам чинного законодавства.
Оцінюючи здобуті по справі докази суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет застави, належний відповідачу ОСОБА_2 .

Частинами 4, 5 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, з викладеного вбачається, що заставодержателем спірного автомобіля на час розгляду справи є ОСОБА_1 на користь якого звернуто стягнення на предмет.

Матеріали справи також свідчать, що станом на 31 травня 2021 року за ОСОБА_2 обліковувалась заборгованість з єдиного внеску у загальному розмірі 48910,11грн., у зв`язку з чим останньому була сформована та направлена вимога про сплату боргу (недоїмка) №Ф-163941-55 від 25.06.2021.

Станом на 31 жовтня 2021 року сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати єдиного внеску збільшилась, у зв`язку з чим останньому була сформована та направлена вимога про сплату боргу (недоїмка) №Ф-163941-55 від 24.11.2021.

Враховуючи, що у встановлений законодавством строк, сума заборгованості ОСОБА_2 , сплачена не була, вимога про сплату боргу (недоїмка) №Ф-163941-55 від 25 червня 2021 року була направлена 19 листопада 2021 року на виконання до Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а вимога про сплату боргу (недоїмка) №Ф-163941-55 від 24 листопада 2021 року була направлена 13 січня 2022 року на виконання до Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В рамках виконавчих проваджень №№67867135, 1170027, 71732998 на вищевказаний автомобіль марки Mercedes Benz GLE 350D, 2019 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , об?єм двигуна 2987, колір чорний, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 були накладені арешти майна:
1) 24 грудня 2021 року Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №67867135), де боржником є ОСОБА_2 , стягувачем – ГУ ДПС у Харківській області;
2) 15 березня 2023 року Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №71170027), де боржником є ОСОБА_2 , стягувачем – ГУ ДПС у Харківській області;
3) на підставі постанови про арешт майна боржника від 19 червня 2023 року, серія та номер 71732998, виданої Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №71732998), де боржником є ОСОБА_2 , стягувачем - АТ КБ «Приватбанк».

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 , зазначає, що з урахуванням рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 травня 2023 року у справі №629/1102/23 він є власником вказаного транспортного засобу. Між тим, обтяження накладені на зазначений автомобіль є перешкодою для перереєстрації цього транспортного засобу, порушують його право власності.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.

ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2).

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічне правило міститься у статті 19 Закону України «Про заставу».

Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою, сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень, зокрема, належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За частиною другою статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Аналіз статей 546, 572, 576, 577 ЦК України, статей 1, 4 Закону України «Про заставу» дає підстави для висновку, що суть застави полягає в тому, що кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 921/5/18).

У постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17 Верховний Суд зазначив, що в разі коли належно зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, інших, ніж іпотекодержатель, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому немає підстав для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, є лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Верховний Суд врахував, що іпотека є видом застави, а тому загальні висновки щодо пріоритету забезпечувального обмеження, викладені у наведеній постанові Верховного Суду, підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У справі, яка переглядається, за обставинами справи встановлено, що забезпечувальне обмеження ОСОБА_1 зареєстровано раніше ніж публічні обмеження, вжиті державними виконавцями Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №№ 67867135, 71170027, 71732998 де боржником є ОСОБА_2 , а стягувачами ГУ ДПС у Харківській області та АТ КБ «ПриватБанк», а тому ОСОБА_1 має пріоритет у реалізації предмета застави.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Отже, накладення арешту на нерухоме майно є першим етапом звернення стягнення на майно боржника, за яким слідують вилучення та примусова реалізація майна.

Згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підсумовуючи, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 921/5/18.

Верховний Суд у зазначеній постанові також наголосив, що оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним, у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання, порушується право саме заставодержателя на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави. Саме заставодержатель, а не боржник, має право на звернення до суду із позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, в порядку примусового виконання за виконавчими документами.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що спірний автомобіль, на який державними виконавцями Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №№ 67867135, 71170027, 71732998 було накладено арешти, переданий у заставу на підставі відповідного договору від 06 серпня 2019 року. Право вимоги за цим договором перейшло до ОСОБА_1 , який і звернувся до суду з цим позовом про звільнення майна з-під арешту.

Під час розгляду справи №629/1102/23 судом було встановлено, що зобов`язання за кредитним договором № 25507/2019 від 06 серпня 2019 року ОСОБА_2  належним чином не виконав (у матеріалах справи немає доказів, які свідчать про протилежне).

За таких обставин, застосовуючи правові висновки Верховного Суду, зроблені у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 07 листопада 2018 року у справі № 921/5/18, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 як заставодержатель вправі звертатися до суду із позовом звільнення заставленого майна з-під арешту, накладених у виконавчих провадженнях, в яких стягувачем є не заставодержатель, а інші особи.

Оцінюючи підставність накладення арештів у виконавчих провадженнях, в якому стягувачем є не заставодержатель, а інші особи (ГУ ДПС у Харківській області та АТ КБ «ПриватБанк») апеляційним судом враховано, що аналіз частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що виконавець може звернути стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями за сукупності умов, визначених у частині першій статті 51 цього Закону. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника. Виконавець не може діяти на власний розсуд у такому випадку.

Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 910/7221/17 та підтримана Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 640/7964/19.

За обставинами справи право застави у заставодержателя виникло 06 серпня 2019 року, тобто до накладення оскаржуваних арештів.

У таких висновках Верховний Суд керується тим, що відповідно до частини першої статті 585 ЦК України, частини першої статті 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, – з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.

Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави (частина друга статті 16 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до частин другої, третьої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Тож у відносинах з третіми особами, зокрема й зі стягувачами, які не є заставодержателями, обтяження є чинним, якщо, за загальним правилом, зареєстроване у відповідному реєстрі.

У спірних правовідносинах вважається, що за обставинами справи право застави виникло до відкриття виконавчих проваджень (згідно даних АСВП: ВП №67867135 - 13 грудня 2021 року, ВП № 71170027 – 02 березня 2023 року, ВП №71732998 – 04 травня 2023 року) в рамках яких були накладені арешти на спірний автомобіль, які оскаржуються позивачем.

У таких висновках апеляційний суд керується тим, що у матеріалах справи немає доказів, та такі обставини не встановив суд першої інстанції під час розгляду справи №629/1102/23, зокрема, що після 06 серпня 2019 року були вилучені з реєстру відомості про забезпечувальне обтяження автомобіля.

Також апеляційний суд врахував, що матеріали справи не містять доказів того, що заставодержатель надав згоду на звернення стягнення на предмет застави для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Відповідачі, зокрема стягувачі Головне управління Державної податкової служби у Харківській області та АТ КБ «Приватбанк», які не є заставодержателями, не довели, що вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, що в сукупності б підтверджувало, що права заставодержателя накладенням арешту на предмет застави не порушені.

Підсумовуючи, за встановлених фактичних обставин справи, відповідачі Головне управління Державної податкової служби у Харківській області та АТ КБ «Приватбанк» не довели сукупності усіх трьох умов, необхідних для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, шляхом стягнення на заставлене майно боржника, а їх брак унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника, а отже, є підстави для звільнення майна з-під арештів, накладених у виконавчих провадженнях: №67867135, №71170027, №71732998, усупереч вимогам частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Даний висновок також узгоджується із правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року по справі №296/314/19.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , – задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2023 року – скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третьої особи ОСОБА_2 про зняття арешту з рухомого майна – задовольнити.

Скасувати з автомобіля марки Mercedes Benz GLE 350D, 2019 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , об?єм двигуна 2987, колір чорний, державний реєстраційний номер: НОМЕР_4 : 
арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 19 червня 2023 року, серія та номер: 71732998, виданої Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №71732998); 
арешт, накладений 15 березня 2023 року Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №71170027); 
арешт, накладений 24 грудня 2021 року Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №67867135).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий –                                                                                                            Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                                              О.В. Маміна

                                                                                                                                  О.Ю. Тичкова