ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

12 грудня 2023 року                                                                    м. Чернівці
справа № 727/1033/21
провадження №22-ц/822/742/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Кулянди М.І.
секретар Собчук І.Ю. 
розглянувши апеляційну скаргу Кредитної спілки «Буковинський Альянс», апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 20 липня 2023 року в цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Буковинський Альянс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Кредитна спілка «Буковинський Альянс» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.  26 липня 2019 року між ОСОБА_1 та кредитною спілкою «Буковинський Альянс» був укладений Кредитний договір №5042 згідно якого спілка, за рахунок залучених вкладів (внесків) членів спілки, на депозитні рахунки надала їй кредит в розмірі 360 000,00 грн в межах строку дії договору на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості (п.п.1.1, 1.2).
Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №5042 від 26 липня 2019 року між кредитною спілкою «Буковинський Альянс» та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно яких ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 поручилися перед кредитною спілкою «Буковинський Альянс» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором № 5042 від 26 липня 2019 року.
У відповідності до п.3.1. Кредитного договору №5042 від 26 липня 2019 року плата за користування кредитом (проценти) становить 45 % річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Також, в разі відхилення від графіку платежів, на підставі ст.625 ЦК України та п.2 Додатку №2 до Кредитного договору № 5042 від 26 липня 2019 року відсотки нараховуються за підвищеною процентною ставкою 75% річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом за період від дати відхилення від графіку платежів до дати фактичної сплати заборгованості за кредитом, включаючи нараховані підвищенні відсотки.
Відповідно до абзацу 5 п.4 Додатку №2 до Кредитного договору № 5042 від 26 липня 2019 року у разі відхилення від графіку платежів позичальник сплачує комісію за резервування кредиту у розмірі 0,3% за кожний день прострочення від суми отриманого кредиту та несплачених за час прострочення відсотків, згідно графіку сплати до кредитного договору № 5042. 
Відповідно до п. 5 Договору поруки № 5042 від 26 липня 2019 року у випадку порушення терміну, передбаченого пунктом 4 Договору, поручитель сплачує на користь Кредитора додатково штраф в розмірі 100 % суми отриманого позичальником кредиту. Оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не сплатили заборгованість у термін не пізніше 5 днів з моменту отримання претензії, кредитна спілка «Буковинський Альянс» просила стягнути окремо з кожного з поручителів штраф у розмірі 360 000,00 грн, оскільки договором поруки №5042 від 26 липня 2019 року встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Посилаючись на обставини, зазначені в позові, позивач просив : закрити провадження по справі, щодо ОСОБА_4 в зв`язку зі смертю останньої; закрити провадження у справі, щодо ОСОБА_5 , в зв`язку з відмовою від позовних вимог до останнього; стягнути на користь КС "Буковинський Альянс" в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість по основній сумі кредиту, прострочену заборгованість по відсоткам за користування кредитом та інфляційні втрати в загальній сумі 843 672,62 грн, штраф з кожного з поручителів в розмірі 360 000 грн та судові витрати. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 20 липня 2023 року позов Кредитної спілки «Буковинський Альянс» задоволено частково.
Провадження у справі в часині позовних вимог Кредитної спілки «Буковинський Альянс» до ОСОБА_5 – закрито.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» заборгованість по кредиту в сумі 360 000 грн, інфляційні в сумі 5 295,70 грн, відсотки за користування кредитом в сумі 273 472,26грн, а всього: 638 767,96грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» судовий по 3 193,32грн - з кожного. В іншій частині позову - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

        В апеляційній скарзі Кредитна спілка «Буковинський Альянс» просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 липня 2023 року скасувати, як таке, що не відповідає нормам процесуального та матеріального права.        Ухвалити нове судове рішення, яким позов Кредитної спілки «Буковинський Альянс» задовольнити в повному обсязі.

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 липня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги позивача, викладені у заяві про збільшення позовних вимог від 25 червня 2021 року в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по основній сумі в розмірі 142 500 грн, заборгованості по відсоткам в розмірі 154 468,34 грн, в решті позовних вимог відмовити.
       
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Кредитна спілка «Буковинський Альянс» зазначає, що  суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, однак щодо відмови у задоволенні решти позовних вимог жодного аргументу та мотивації таких висновків в рішенні суду не навів.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачка ОСОБА_1 добровільне погасила суму кредиту в розмірі 37 545,01грн, однак до такого висновку суд прийшов помилково, оскільки належними доказами це не підтверджено. 
Судом не враховано, що позивач не вимагає достроково погасити всю основну суму кредиту, а просив стягнути тільки основну суму кредиту та відсотки, які є прострочені (нараховані та несплачені), а також інфляційні втрати та не змінює строк погашення кредиту, не розриває кредитний договір і в подальшому продовжує нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.
Відповідно, із отриманої суми кредиту в розмірі 360 000грн відповідачкою ОСОБА_1 було сплачено 30 045, 01 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та копіями квитанцій.
Простроченою станом на 26.06.2023 р. є сума заборгованості в розмірі 322 454,99грн, а залишок основної суми кредиту складає 329 954,99грн, тобто не вся сума залишку кредиту є простроченою станом на 26.06.2023 року.
Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку щодо не нарахування відсотків по кредиту після 23.02.2022 року та помилково ототожнив поняття «відповідальність за несплату зобов`язання» із «зобов`язанням сплати відсотків за кредитом».
Жодного мотиву, у зв`язку із чим саме відсотки, які входять до складу зобов`язання за кредитом, не підлягають стягненню після 23.02.2022 року суд не навів.
Оскільки як кредит, так і проценти входять до розміру зобов`язання, виконувати яке погодилась позивач, власноручно підписавши Договір кредиту та отримавши кошти, тому окрім простроченої суми кредиту, стягненню підлягають і проценти станом на 26.06.2023 року.
Судом першої інстанції стягнуто з відповідачів на користь спілки інфляційні витрати в сумі 5 295,70грн за період з 31.12.2019 року по 30.11.2020 року (введення карантинних обмежень), але жодного мотиву такого свого висновку суд не наводить, окрім цитування норм законодавства, які не мають відношення до ст. 625 ЦК України. Суд першої інстанції помилково прирівняв інфляційні втрати до неустойки, штрафу, пені. 
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо штрафу поручителів, суд першої інстанції жодного мотиву такого висновку не навів, помилково вважаючи, що відповідачі звільнені від штрафу поручителя. Судом не враховано, що  позовна вимога щодо стягнення вказаного штрафу поручителя була заявлена задовго до введення воєнного стану, тобто до 24.02.2022 року, штраф поручителя нарахований як додаткова відповідальність поручителя (субсидіарна відповідальність) та передбачений п. 5 Договорів поруки № 5042 від 26 липня 2019 року, які відповідачі  ОСОБА_2   та  ОСОБА_3  власноручно підписали та зазначили, що з умовами договору ознайомлені та згідні. Штрафи нараховані саме поручителям, на яких не поширюються вимоги Закону України "Про захист прав споживачів, Закону України "Про споживче кредитування", оскільки, поручителі не є споживачами. Також, договір поруки не направлений на задоволення особистих потреб поручителя, а тому дія Закону України "Про захист прав споживачів" не поширюється на дані правовідносини. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Судом задоволено позовні вимоги позивача заявлені 06 липня 2023 року, шляхом подання заяви про зміну позовних вимог. 
Заявою про збільшення позовних вимог від 25 червня 2021 року позивач просив стягнути з відповідачів на користь кредитної спілки «Буковинський альянс» заборгованість (у вигляді простроченння по сплаті основної суми кредиту, простроченої заборгованості по відсоткам, пені, комісії та інфляційних витрат та за ненадання підтвердження про цільове використання кредиту) на суму 562 210,69 грн та додатковий штраф за невиконання п. 5 договору поруки №5042 від 26.07.2019 на суму 360 000,00грн. 
Вважає, що судом порушено норми процесуального права та не вірно застосовані норми матеріального права, не надано відповідної правової оцінки укладенню договорів поруки, в наслідок чого суд прийшов до не вірного висновку про застосування до поручителів наслідків солідарної відповідальності із боржником.
Що ж стосується поручителя  ОСОБА_3 , яка є інвалідом дитинства 3-ї групи, договір із нею укладався без сурдоперекладача, відтак, їй не відомі були умови договору поруки та правові наслідки укладення даного договору. Так, у матеріалах справи, що переглядається, наявна Довіреність від 23.09.2022 року на представлення інтересів ОСОБА_3 ОСОБА_5 , з якої вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом 3-ї групи, текст цієї довіреності для неї перекладений перекладачем-дактилологом.
Оскільки в момент укладення договору поруки ОСОБА_3 не було роз`яснено наслідки укладення нею вказаного договору, що має правовим наслідком фінансове зобов`язання, про що свідчить відсутність підпису про це перекладача-дактилола, остання не розуміла який договір нею підписаний та які правові наслідки укладення цього договору, оскільки не є фахівцем у галузі права, чи фінансів.
Поручитель ОСОБА_2  на момент укладення договору поруки була пенсіонером та її доходи складала тільки пенсія. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 26 липня 2019 року між ОСОБА_1 та кредитною спілкою «Буковинський Альянс» був укладений Кредитний договір № 5042, згідно якого спілка надала їй кредит в розмірі 360 000грн в межах строку дії договору на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується копіями розписок та видаткових чеків і не оспорюється останньою в судовому засіданні.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №5042 від 26 липня 2019 року між кредитною спілкою «Буковинський Альянс» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки, згідно яких останні поручилися перед кредитною спілкою «Буковинський Альянс» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором №5042 від 26 липня 2019 року.
У відповідності до п.3.1. Кредитного договору № 5042 від 26 липня 2019 року плата за користування кредитом (проценти) становить 45% річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом.
Згідно п.2 Додатку №2 до Кредитного договору № 5042 від 26 липня 2019 року у випадку сплати пізніше дня сплати, визначеного графіком платежів, плата за користування кредитом встановлюється за підвищеною процентною ставкою 75% річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом за період від дати відхилення від графіку платежів до дати фактичної сплати заборгованості за кредитом, включаючи нараховані підвищені відсотки.
Відповідно до п.п. а п. 5.4.3. Кредитного договору №5042 кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав в повному обсязі, та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.
Відповідно до абзацу 2 п.4 Додатку №2 до Кредитного договору № 5042 у разі невиконання або не належного виконання позичальником своїх платіжних і інших зобов`язань, він зобов`язаний виконати невиконані або неповністю виконані зобов`язання, сплатити на суму прострочених платежів пеню за ставкою 0,25% за кожен день прострочення, яка нараховується на основну суму кредиту, відсотки.
Відповідно до абзацу 5 п.4 Додатку №2 у разі відхилення від графіку платежів позичальник сплачує комісію за резервування кредиту у розмірі 0,3% за кожний день прострочення від суми отриманого кредиту та несплачених за час прострочення відсотків, згідно графіку сплати до кредитного договору № 5042 від 26 липня 2019 року. 
30 червня 2020 року та 31 серпня 2020 року кредитна спілка «Буковинський Альянс» направила до позичальника ОСОБА_1 та її поручителів – ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 претензії-вимоги, однак станом на 03 лютого 2021 року останні ніяким чином не відреагували.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши суддю-доповідача та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду переглядається в частині оскарження та в межах доводів апеляційних скарг.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов висновку, що підлягає стягненню сума заборгованості по кредиту, з урахуванням добровільно погашеної позичальником суми, в розмірі 322 454,99грн (сума кредиту 360 000 грн - добровільно погашена сума 37 545,01грн). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по відсоткам за користування кредитом та інфляційних втрат, суд першої інстанції стягнув заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31.12.2019 року по 23.02.2022 року (включно) - в сумі 273 472,26грн, інфляційні втрати за період з 31.12.2019 року по 30.11.2020 року (введення карантинних обмежень) - в сумі 5 295,70грн. В іншій частині позову – відмовив. 
Колегія суддів з цим не погоджується, враховуючи наступне. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Стаття 553 ЦК України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно із ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором по-руки.
З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості боржника по кредиту становить   322 454.99 грн, прострочена заборгованість по відсотках становить 471 987,64 грн, інфляційні втрати, нарахованих за період за період з моменту виникнення прострочення до 23.02.2022 року складають 49 229,99 грн.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, посилався на те, що заборгованість по кредиту становить 322 454,99 грн (сума кредиту 360 000 грн - добровільно погашена сума 37 545,01 грн). Однак, судом не враховано, що позивач не вимагав достроково погасити всю основну суму кредиту, а просив стягнути тільки основну суму кредиту та відсотки, які є прострочені (нараховані та несплачені), а також інфляційні втрати та не змінює строк погашення кредиту, не розриває кредитний договір і в подальшому продовжує нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.
Встановлено, що із отриманої суми кредиту в розмірі 360 000 грн відповідачкою ОСОБА_1 було сплачено 30 045, 01 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та копіями квитанцій.
Простроченою станом на 26.06.2023 р. є сума заборгованості в розмірі 322 454,99грн, а залишок основної суми кредиту складає 329 954,99грн, тобто не вся сума залишку кредиту є простроченою станом на 26.06.2023 року.
У відповідності до п.3.1. Кредитного договору №5042 від 26 липня 2019 року плата за користування кредитом (проценти) становить 45 % річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Також, в разі відхилення від графіку платежів, на підставі ст.625 ЦК України та п.2 Додатку №2 до Кредитного договору № 5042 від 26 липня 2019 року відсотки нараховуються за підвищеною процентною ставкою 75% річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом за період від дати відхилення від графіку платежів до дати фактичної сплати заборгованості за кредитом, включаючи нараховані підвищенні відсотки.
Відповідно до абзацу 5 п.4 Додатку №2 до Кредитного договору № 5042 від 26 липня 2019 року у разі відхилення від графіку платежів позичальник сплачує комісію за резервування кредиту у розмірі 0,3% за кожний день прострочення від суми отриманого кредиту та несплачених за час прострочення відсотків, згідно графіку сплати до кредитного договору № 5042. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача по відсоткам становить 471 987,64грн, розмір інфляційних становить 49 229,99грн.
Доводи апелянта, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо не нарахування відсотків по кредиту після 23.02.2022 року та помилково визначив інфляційні в сумі 5 295,70 грн за період з 31.12.2019 року по 30.11.2020 року (введення карантинних обмежень), а також безпідставно відмовив у стягненні штрафу з поручителів, є обгрунтованими та заслуговують на увагу. 
       Судом першої інстанції не було враховано наступного. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2» (зі змінами) на території України з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 р. до 30 квітня 2023 р. установлений карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. N 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. N 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
У той же час, у відповідності до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєн-ного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти Укра-їни, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 берез-ня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01.05.2023 року і діє по цей час.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичай-ного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, на-раховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 року внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до п. 6—-1 розділ IV "Прикінцеві та пере-хідні положення" встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
З зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року та такі нарахування підлягають списанню.
При цьому, колегія суддів  звертає увагу на те, що зазначені норми не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами та нарахування інфляційних. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора. 
Відсотки не являються відповідальністю за невиконання зобов`язання, а є платою за кредит та входять до складу зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту, що також передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, згідно якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавеиь) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Крім того, колегія звертає увагу на те, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). 
Споживчий кредит  - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №5042 від 26 липня 2019 року між кредитною спілкою «Буковинський Альянс» та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно яких ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 поручилися перед кредитною спілкою «Буковинський Альянс» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором № 5042 від 26 липня 2019 року.
Відповідно до п. 5 Договору поруки № 5042 від 26 липня 2019 року у випадку порушення терміну, передбаченого пунктом 4 Договору, поручитель сплачує на користь Кредитора додатково штраф в розмірі 100 % суми отриманого позичальником кредиту. Оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не сплатили заборгованість у термін не пізніше 5 днів з моменту отримання претензії, кредитна спілка «Буковинський Альянс» просила стягнути окремо з кожного з поручителів штраф у розмірі 360 000,00 грн, оскільки договором поруки №5042 від 26 липня 2019 року встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно ч. 1 ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.
Штрафи нараховані саме поручителям, на яких не поширюються вимоги Закону України "Про захист прав споживачів, Закону України "Про споживче кредитування", оскільки, поручителі не є споживачами.
Відповідно до вимог 553 ЦК України договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає і існує лише за умови існування основного, забезпеченого договору, яким у даному випадку є кредитний договір. Акцесорний договір не є споживчим договором, а сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення особистих потреб поручителя. 
Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо стягнення штрафу з поручителів є обгрунтованими та підлягають задоволенню. 
Вирішуючи питання про стягнення штрафу, який підлягає стягненню з поручителів, суд оцінює ступінь виконання зобов`язання боржником, причини неналежного виконання зобов`язання, а також враховує, що розмір штрафу не перевищує розміру заборгованості, оскільки до розміру основної заборгованості за кредитом входить не лише борг за тілом кредиту, а й за процентами, а тому немає правових підстав для зменшення штрафу. 
Апелянт  ОСОБА_1  в апеляційній скарзі посилається на те, що  договір поруки укладався із відповідачкою ОСОБА_3 , яка є інвалідом з дитинства ІІІ-ої групи, без сурдоперекладача, їй не було роз`яснено наслідки фінансового зобов`язання, про що свідчить відсутність підпису про це перекладача-дактилолога, остання не розуміла який договір нею підписаний та які правові наслідки укладення цього договору, оскільки не є фахівцем у галузі права та фінансів. Такі доводи є безпідставними та спростовуються наступним. 
При розгляді апеляційної скарги встановлено, що саме  ОСОБА_1 визначила серед інших поручителів при отриманні кредиту саме  ОСОБА_3 , яка є її дочкою. Апелянт посилається на п.п. 7, 8 Глави 9 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, згідно якого: якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона має прочитати документ і підписати його. Якщо така особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов`язково повинна бути присутня особа (сурдоперекладач), яка володіє технікою спілкування з глухою, німою або глухонімою особою і може підтвердити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волевиявленню та дійсним намірам учасника нотаріальної дії. Підпис особи (сурдоперекладача) проставляється після тексту документа. Підпис особи або її представника у разі необхідності свідка(ів) або перекладача на нотаріальному документі виконується власноручно.»
Ці доводи є безпідставними, оскільки, як встановлено судом, договір поруки не був оформлений нотаріально. 
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідач ОСОБА_3 є грамотною, володіє умінням читати та писати, здатна прочитати, зрозуміти й написати простий текст, що вбачається із Договору поруки № 5042 від 26 липня 2019 року, який остання власноручно підписала та зазначила, що «з умовами договору ознайомлена та погоджується».
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Апелянтом не оспорюється сам факт укладення правочину, а посилається, на те, що поручителям не роз`ясненні наслідки укладення договору.  
Відповідно до ст. 204 ЦК України презумпція договору полягає в тому, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. 
Апелянтом презумпція договору не спростована.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також посилається на порушення судом норм процесуального права, зокрема прийняття до розгляду змінених позовних вимог на стадії судового розгляду. 
З матеріалів справи вбачається, що провадження по справі було відкрито 09.02.2021 року. Позивачем було подано позовну заяву в новій редакції від 29.06.2023 року. При цьому, як встановлено з матеріалів справи, розгляд справи по суті ще не розпочався, оскільки справа після самовідводу була передана на розгляд іншого судді. Крім того, з матеріалів справи вбачається наступне. Після оскарження позивачем ухвали про зупинення провадження по справі від 04 жовтня 2022 року, перебування справи в касаційній інстанції за касаційною скаргою відповідачок, відкладення судового засідання від 31.05.2023 року (за заявою представника відповідачок), призначеного після повернення даної справи із касаційної інстанції, в судовому засіданні, призначеному на 26.06.2023 року, суддею було погоджено із сторонами, що на наступне судове засідання сторони підготують всі свої клопотання, позивач уточнить позовну заяву в письмовому вигляді, через що дане судове засідання було відкладено до 13.07.2023 року.
13 липня 2023 року суддею були розглянуті клопотання сторін, заперечення відповідачок та їх представника та прийнято заяву позивача про зміну позовних вимог від 29.06.2023 року.
З матеріалів справи встановлено, що з 03.02.2021 року на протязі всього періоду перебування справи в провадженні суду, через систематичне відкладення судових засідань за заявами відповідачів та їх представника, подання ними декількох апеляційних та касаційних скарг на судові рішення, розгляд справи по суті станом на 13 липня 2023 року так і не був розпочатий. 
Враховуючи зазначене, доводи апелянта  ОСОБА_1  щодо порушення судом норм процесуального права при прийнятті до розгляду змінених позовних вимог, є безпідставними. 
Встановивши всі обставини справи, колегія суддів вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідачів на користь Кредитної спілки «Буковинський Альянс» за кредитним договором №5042 від 26 липня 2019 року заборгованість за кредитом в розмірі 322 454,99 грн, відсотки 471 987,64грн, інфляційні в розмірі 49 229,99грн а також з кожної із поручителів слід стягнути по 360 000грн штрафу. 
Згідно ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги кредитної спілки, часткового скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову, розподіл судових витрат слід змінити та стягнути з відповідачів на користь Кредитної спілки «Буковинський Альянс» по 15 045,93грн з кожної судового збору. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. 1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Буковинський Альянс» задовольнити. 
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 20 липня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Буковинський Альянс» заборгованості по кредиту – скасувати. 
Позов Кредитної спілки «Буковинський Альянс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити. 
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Буковинський Альянс» за кредитним договором №5042 від 26 липня 2019 року заборгованість за кредитом в розмірі 322 454,99 грн, відсотки 471 987,64грн, інфляційні в розмірі 49 229,99грн.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Буковинський Альянс» за кредитним договором №5042 від 26 липня 2019 року заборгованість за кредитом в розмірі 322 454,99 грн, відсотки 471 987,64грн, інфляційні в розмірі 49 229,99грн.
Стягнути на користь Кредитної спілки «Буковинський Альянс» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 360 000грн штрафу з кожної.
Розподіл судових витрат змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Буковинський Альянс» по 15 045,93грн з кожної судового збору. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови – 19 грудня 2023 року. 

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

М.І. Кулянда