ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року	Львів	Справа № 300/1930/23 пров. № А/857/9722/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді -                                               Мікули О. І.,
суддів     -                                                                  Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі № 300/1930/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції – Шумей М. В.,
час ухвалення рішення – 05 травня 2023 року,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                         в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача -  ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо заниження з 341859,54 грн до 167340,00 грн суми на доплату пенсії за пенсійною справою ОСОБА_1 з грудня 2019 року по грудень 2021 року, внаслідок яких йому заподіяна матеріальна шкода на суму 174485,54 грн; зобов`язати відповідача відшкодувати йому завдану матеріальну шкоду в сумі 174485,54 грн, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, у спосіб внесення в Реєстр судових рішень Пенсійного фонду України суми на доплату пенсії в розмірі 341859,54 грн замість 167340,00 грн, і забезпечити її виплату у визначеному законодавством порядку про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року позов задоволено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що максимальний розмір пенсії позивача відповідно до положень статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим відповідач здійснив перерахунок та виплату пенсії на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Вказує на те, що положення Закону № 3668-17 носять імперативний характер, неконституційними не визнавались, а тому ч.1 ст.2 вказаного Закону щодо обмеження пенсії максимальним розміром підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Щодо компенсації втрати частини доходів, то скаржник наголошує, що визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів. Враховуючи те, що виплата громадянам суми компенсації здійснюється у тому ж місяці, в якому проводиться виплата заборгованості за відповідний місяць, а заборгованість на момент розгляду цієї справи залишається не виплаченою позивачу, відтак вимоги останнього про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії є передчасними. Таким чином, вважає, що дії пенсійного органу є правомірними та підстави для задоволення позову відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що має право на перерахунок та виплату пенсії з 01 грудня 2019 року без обмеження максимальним розміром, оскільки посилання відповідача на чинність положень Закону № 3668-17, враховуючи те, що вказаний нормативний акт визначає загальні правила щодо заходів реформування пенсійної системи та не відкидає неконституційності ч.7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ з 20 грудня 2016 року на підставі рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, є необґрунтованими. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 1994 року, як колишній працівник органів внутрішніх справ, отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
19 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про проведення перерахунку та виплату пенсії з 01 грудня 2019 року на підставі долученої до вказаної заяви довідки про розмір грошового забезпечення, виданої державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області" 22 червня 2021 року  №1024.
За результатами розгляду вказаної заяви відповідач повідомив, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відсутні  законні підстави та відповідні повноваження для врахування оновленої довідки та проведення перерахунку пенсії позивача.
Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною та такою, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, звернувся у суд.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №300/4596/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у проведенні з 01 грудня 2019 року перерахунку та виплати пенсії позивача на підставі наданої довідки державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області" від 22 червня 2021 року №1024; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивача із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на листопад 2019 року відповідно до довідки державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області" від 22 червня 2021 року №1024, з урахуванням проведених платежів, однією сумою.
Разом з тим, при здійсненні розрахунку на доплату пенсії за пенсійною справою позивача   ГУ ПФУ в Івано-Франківській області обмежено розмір місячних пенсій, що підлягали виплаті з грудня 2019 року по грудень 2021 року, десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.
Згідно з вищезазначеним розрахунком пенсія підлягала виплаті у наступних розмірах: з 01 грудня 2019 року - 14005,82 грн; з 01 березня 2020 року - 16380,002 грн; з 01 липня 2020 року - 17120,00 грн; з 01 грудня 2020 року - 17690,0 0грн; з 01 липня 2021- 18540,00 грн; з 01 грудня 2021 - 19340,00 грн
Так, згідно з рішенням суду у справі № 300/4596/21 позивач мав право на отримання пенсії з 01 грудня 2019 року у розмірі 24139,72 грн, тому сума пенсії, що підлягала виплаті за період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року (двадцять п`ять місяців), становить 603493,00 грн
Внаслідок обмеження відповідачем максимальним розміром пенсій, що підлягали виплаті позивачу у період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року, загальна сума пенсійних виплат останнього зменшена з 603493,00 грн до 429007,46 грн і врахована при обчисленні суми на доплату пенсії у зазначеному періоді у розмірі 167340,00 грн
Листом від 10 січня 2022 року № 99-9634/Я-02/8-0900/22 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивача про те, що різниця між перерахованим розміром пенсії і фактично виплаченим за період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року в сумі 167340,00 грн внесена в Реєстр судових рішень ПФУ та буде виплачена за наявності додаткового фінансування з Державного бюджету.
Тобто в зазначений Реєстр внесена різниця між сумою обмежених максимальним розміром місячних пенсій і фактично виплаченою сумою, замість внесення різниці між сумою пенсії, перерахованої на підставі рішення суду у справі № 300/4596/21, та фактично виплаченою пенсією в сумі 341859,54 грн
У зв`язку з протиправним, на думку позивача, обмеженням місячних пенсій, що підлягали виплаті з грудня 2019 року по грудень 2021 року, розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та заниженням розміру різниці між перерахованою пенсією і фактично виплаченою пенсією в зазначеному періоді на 174485,54 грн, ОСОБА_1 неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області з письмовими і усними заявами про здійснення повторного розрахунку на доплату пенсії і внесення в Реєстр судових рішень ПФУ різниці між перерахованим розміром пенсії і фактично виплаченою пенсією з грудня 2019 року по грудень 2021 року в сумі 341859,54 грн замість 167340,00 грн
Позивач не погодившись із діями відповідача, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", підстави для застосування обмеження граничного розміру пенсії ОСОБА_1 відсутні, оскільки ч.7 ст.43 Закону України № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а тому з метою належного та ефективного поновлення порушеного права позивача на пенсійне забезпечення відповідач повинен здійснити виплату пенсії без обмеження її максимального розміру. Крім того, у зв`язку з невиплатою частини доходів позивачу відповідачем, останній має право на отримання компенсації втрати частини доходів.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Щодо висновку суду першої інстанції в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, то колегія суддів зазначає наступне.
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI внесено зміни до Закону №2262-XII, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, а саме ч.7 ст.43 викладено в редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність» та доповнено реченням такого змісту «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».
Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн
Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року положення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Згідно з ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 п.4 Рішення Конституційного Суду України у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України вказав, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016, є втрата чинності з 20 грудня 2016 року норм ч.7 ст.43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Викладене виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму, яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною ч.7 ст.43 Закону від 09 квітня 1992 року №2262-XII, така норма «відсутня» (виключена) у тексті Закону.
Згідно з нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 01 січня 2017 року, у ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІслова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що норми ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» узгоджуються з положеннями ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, яка втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016.
Отже, починаючи із 2017 року ст.43 Закону №2262-XII не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17 та від 31 березня 2021 року у справі №815/3000/17.
Матеріалами справи стверджується, що позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ з 01 грудня 1994 року.
Так, на виконання рішення суду відповідачем здійснено з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки, однак обмежено виплату десятьма прожитковими мінімумами.
Разом з тим, за наведених вище обставин підстави для обмеження пенсії позивачу не відповідають нормативному регулюванню спірних правовідносин.
Крім вказаного, колегія суддів зауважує, що Конституційний Суд України в п.7 Рішення від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені». Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сам факт визнання Конституційним Судом України обмеження розміру пенсії таким, що не відповідає ст.17 Конституції України, свідчить про протиправність застосування аналогічних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" при виплаті пенсії позивачу, що спростовує доводи апелянта в цій частині.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності щодо обмеження максимального розміру пенсії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо застосування обмежень при здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії з 01 грудня 2019 року є протиправними.
Разом з тим, щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду у розмірі 174485,54 грн у спосіб внесення в Реєстр судових рішень Пенсійного фонду України суми на доплату пенсії в розмірі 341859,54 грн замість 167340,00 грн, і забезпечення її виплати у визначеному законодавством порядку про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, то колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що розрахунок на доплату до пенсії здійснено самим позивачем, при цьому, перевірити чи правильно проведено вказаний розрахунок за наявними у матеріалах справи доказами колегія суддів не має можливості.
Колегія суддів звертає увагу на те, що повноважним органом для обрахунку пенсії є Пенсійний фонд, суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та надавати оцінку вказаному розрахунку на доплату до пенсії, за умови, що таких дій не вчинив відповідач.
Таким чином, у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду у розмірі 174485,54 грн у спосіб внесення в Реєстр судових рішень Пенсійного фонду України суми на доплату пенсії в розмірі 341859,54 грн замість 167340,00 грн, оскільки пенсійним органом не здійснено розрахунку доплати до пенсії позивача без обмеження максимального розміру пенсії, тому у задоволенні позовної вимоги у такий спосіб необхідно відмовити.
Разом з тим, враховуючи наведене вище, у спірних правовідносинах колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року згідно з судовим рішенням у справі №300/4596/21 без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Щодо позовних вимог про нарахування і виплату компенсації втрат частини доходу за період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року, то колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
У той же час стаття 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» передбачає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Колегія суддів зауважує, що на момент звернення позивача до суду, у квітні 2023 року, йому не було здійснено виплату заборгованості – частини суми пенсії, перерахованої на виконання рішення суду у справі 300/4596/21. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, доказів звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості немає. Відповідач не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.
При цьому, предметом розгляду даної справи є оскарження позивачем суми на доплату пенсії за пенсійною справою останнього, а саме: заниження відповідачем пенсійних виплат з 341859,54 грн до 167340,00 грн, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.
Аналогічний підхід до застосування норм права у подібних правовідносинах викладений  Верховним Судом у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 520/2020/19 та від 29 вересня 2022 року у справі № 520/1001/19.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати є підставними та підтверджуються наведеними вище мотивами, виходячи з аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо підставності для задоволення позову в цій частині.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі № 300/1930/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо застосування обмеження виплати при здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії у період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року згідно з судовим рішенням у справі №300/4596/21 без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 07 листопада 2023 року.