ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2023 року
м. Київ
 
справа № 185/4173/20
провадження № 61-2955св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Ольшевської І. О., та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Олійника В. І., Сушко Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути на її користь борг за договором позики у розмірі 68 500,00 дол. США. 
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 24 листопада 2019 року вона надала ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі 68 500,00 дол. США, які останній зобов`язався повернути у строк до 01 січня 2020 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак, ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти у визначений строк не повернув.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою в розмірі 68 500,00 дол. США.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на доведення факту укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 24 листопада 2019 року, а також встановленим є факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в розмірі 68 500,00 дол. США в строки до 01 січня 2020 року включно.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У березні 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просив суд скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року і направити справу на новий розгляд.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу у його відсутність без належного повідомлення                      про дату, час і місце судового засідання, що є порушенням вимог ЦПК України. Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 та довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної державної адміністрації (а. с. 37, 38, 57) ОСОБА_2 зареєстрований та проживає                                за адресою: АДРЕСА_1 , однак судові повістки відправлялися судом першої інстанції на зовсім іншу адресу, яка не має відношення до ОСОБА_2 .
Крім того, 25 січня 2023 року з 09 год. 07 хв. (день розгляду справи судом апеляційної інстанції) майже цілий день було оголошено повітряну тривогу, відповідно потрапити у судове засідання не було можливим, оскільки суд фактично припинив роботу. 
Також, апеляційним судом не було розглянуто клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі почеркознавчої експертизи.
 
Підставою касаційного оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року заявник зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зокрема, судом розглянуто справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
У травні 2023 року заявник у встановлений судом строк усунув недоліки касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
У травні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року. Зупинено виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
24 листопада 2019 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 68 500,00 дол. США із зобов`язанням їх повернення в строк до 01 січня 2020 року, що підтверджує розписка.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
 
У касаційній скарзі на постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року ОСОБА_2 посилається, зокрема на те, що його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання.
 
Частиною третьою статті 368 ЦПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин третьої-сьомої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
 
За змістом частини третьої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.
 
05 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду (через Голосіївський районний суд міста Києва) із апеляційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року у цій справі (а. с. 138, 139).
 
14 листопада 2022 року копію ухвали Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року надіслано ОСОБА_2 (а. с. 140).
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 січня 2023 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 25 січня 2023 року на 12 годину 15 хвилин, з повідомленням сторін (а. с. 141).
 
19 січня 2023 року учасникам справи надіслано судові повістки-повідомлення про розгляд справи 25 січня 2023 року на 12 годину 15 хвилин (а. с. 142).
 
Відповідно до довідки секретаря судового засідання від 25 січня 2023 року згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу призначеного на 25 січня 2023 року на 12 годину 15 хвилин за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, протокол судового засідання не вівся (а. с. 143).
 
Матеріали справи не містять жодного рекомендованого повідомлення про вручення ОСОБА_2 поштових відправлень з повідомленнями про призначення розгляду справи Київським апеляційним судом на 25 січня 2023 року.
 
Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Делькур проти Бельгії», пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Гофман проти Німеччини», пункт 65).
 
ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (No. 2)», заява № 38789/04, § 23,).
 
Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27).
 
Відповідно до пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції помилково розглянув цю справу за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята без додержання норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Положеннями пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.
 
Враховуючи, що порушення допущені судом апеляційної інстанції, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,     є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Г. В. Коломієць
 
Б. І. Гулько 
 
Д. Д. Луспеник