КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/30074/20                                                                               Головуючий у І інстанції Юзькова О.Л.
Провадження №22-ц/824/3518/2023                                                       Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
04 жовтня 2023 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,
за участі секретаря Спис Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чучковської Анни Вячеславівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 05 жовтня 2020 року, виданого за заявою  ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, -
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2022 року адвокат Чучковська А.В. звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва в інтересах ОСОБА_1 із заявою про перегляд за ново виявленими обставинами судового наказу від 05 жовтня 2020 року, виданого за заявою ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.
В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.06.2008 року по 12.02.2014 року та мають трьох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Договором від 20.01.2014 року сторони по справі врегулювали питання утримання батьком своєї старшої доньки ОСОБА_3 (договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шрестха Д.Г. за №58), згідно з яким  ОСОБА_1 добровільно зобов`язався сплачувати 1500,00 грн на утримання своєї старшої доньки, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також додатково  сплачувати по 1 тисячі гривень на рік на додаткові витрати на дитину.
Свої зобов`язання за вказаним договором боржник виконував добросовісно.
Після народження менших близнюків сторони в усній формі узгодили суму, яку боржник сплачував стягувачу на утримання дітей як аліменти, а з врахуванням аліментів на страшу доньку загальна щомісячна сума аліментів становила 13 000,00 грн. Зазначену суму коштів боржник з 2015 по 2022 рік сплачував стягувачу і жодних спорів між ними не виникало.
У серпні 2022 року заявнику з матеріалів виконавчого провадження стало відомо про те, що 30.09.2020 року Святошинським районним судом м. Києва задоволено заяву ОСОБА_2 та видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання старшої доньки в розмірі розміру заробітку.
23.09.2020 року стягувач звернулась також до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох менших дітей в розмірі 1/3 частки заробітку боржника. 05 жовтня 2020 року таку заяву було задоволено, Шевченкіський районний суд м. Києва видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Посилаючись на положення частини 8 статті 170 ЦПК України, представник заявника просив переглянути судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 05 жовтня 2020 року, посилаючись на нововиявлені обставини, які не були відомі суду на момент винесення судового наказу , а також заявнику.
Так, стягувач приховала від суду, а боржник в силу особливостей наказного провадження був позбавлений можливості повідомити суд про те, що у сторін по справі троє дітей, з яких щодо старшої доньки укладений договір про оплату аліментів від 20.01.2014 року. Також, стягувач приховала від суду, що на момент ухвалення судом судового наказу від 05.10.2020 року Святошинським районним судом м. Києва вже видано 30.09.2020 року судовий наказ про стягнення аліментів на старшу доньку в розімірі доходу боржника. Таким чином, стягувач приховала від суду, що з урахуванням викладених обставин, загальний розмір аліментів, який буде утримуватись з боржника, складатиме суму, яка перевищує імперативний максимум, визначений ст. 70 закону України «Про виконавче провадження»: +1/3+один прожитковий мінімум замість частини заробітку боржника. Крім того, зазначене призвело відразу до двох правових підстав для стягнення аліментів на одну дитину: на підставі договору і на підставі судового наказу. Стягувач також не повідомила суду про належне виконання боржником умов договору від 20.01.2014 року, а також про добровільне утримання та розмір фактично сплачених аліментів на менших доньок.
На підставі викладеного, представник заявника просила скасувати судовий наказ від 05 жовтня 2020 року у цивільній справі №731/30074/20 та постановити у даній справі ухвалу, якою відмовити у видачі судового наказу.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 202 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Чучковська А.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким судовий наказ скасувати та відмовити в задоволенні заяви про його видачу.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за ново виявленими обставинами, суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи заявника про те, що загальний розмір аліментів, який стягуватиметься з боржника на трьох дітей за судовими рішеннями та договором становитиме більше 70% його заробітку, що перевищує максимальний розмир утримань із заробітку платника аліментів, передбачений чинним законодавством. Судом також не надано оцінки доводам заявника про те, що стягувач, звертаючись до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з боржника на двох менших дітей, приховала від суду факт звернення до Святошинського районного суду м. Києва із аналогічною заявою про стягнення аліментів на старшу доньку в розмірі частини доходу боржника.
У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Простибоженко О.С. посилається на безпідставність доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що обставини, на які посилається сторона боржника, зокрема про наявність старшої дитини та видання судового наказу іншим судом, не є нововиявленими. Такі обставини були відомі стягувачу аліментів, а відтак вони не можуть бути кваліфіковані, як нововиявлені. Вказує, що боржник може скористатись право на подачу позову про зменшення розміру аліментів або про припинення їх сплати, а не про перегляд судового наказу за ново виявленими обставинами.
У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Чучковська А.В. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просила скаргу задовольнити.
Представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Простибоженко О.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2020 року ОСОБА_2 в інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання до суду цієї заяви. 
05 жовтня 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва за заявою ОСОБА_2 видано судовий наказ щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Чучковська А.В. просила визнати як ново виявлені обставини те, що  стягувач приховала від суду, а боржник в силу особливостей наказного провадження був позбавлений можливості повідомити суд про те, що у сторін по справі троє дітей, з яких щодо старшої доньки укладений договір про оплату аліментів від 20.01.2014 року. Також, стягувач приховала, що на момент ухвалення судом судового наказу від 05.10.2020 року, Святошинським районним судом м. Києва 30.09.2020 року вже було видано судовий наказ про стягнення аліментів на старшу доньку в розімірі доходу боржника. Таким чином, стягувач приховала від суду, що з урахуванням викладених обставин, загальний розмір аліментів, який буде утримуватись з боржника, складатиме суму, яка перевищує імперативний максимум, визначений ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»: +1/3+один прожитковий мінімум замість частини заробітку боржника. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що представником ОСОБА_1 не доведено обставин, з якими чинне процесуальне законодавство України передбачає можливість задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно вимог частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Установлено, що судовий наказ від 05 жовтня 2020 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, а тому такий судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами.
У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами заявник вказав на наявність підстав для такого перегляду, передбачених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.
Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним,
і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них, а й те, що такі обставини не могли бути йому відомі на час розгляду справи.
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, №69529/01, § 27,28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Порядок розгляду судами заяв про видачу судового наказу врегульовано Розділом ІІ ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Ураховуючи наведену практику ЄСПЛ, беручи до уваги порядок розгляду заяв про видачу судового наказу, визначеного частиною першою статті 167 ЦПК України, зокрема те, що розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, Київський апеляційний суд дійшов висновку, що при вирішенні питання за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів в розмірі 1/3 доходу боржника на двох дітей суду не було відомо про те, що раніше ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про стягнення аліментів на страшу доньку в розмірі доходу боржника ОСОБА_1 і така заява була задоволена.
Зазначена обставина могла бути підставою для відмови у видачі судового наказу з огляду на невідповідність вимог заяви в частині розміру аліментів положенням пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, згідно із якими судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.
Судом першої інстанції також не було проаналізовано документи, додані представником ОСОБА_1 - адвокатом Чучковською А.В. до заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, а також не надано належної оцінки процесуальній поведінці стягувача ОСОБА_2 , яка не повідомила про своє звернення до іншого суду із вимогами про видачу судового наказу про стягнення аліментів на старшу доньку в розмірі 1/3 доходу (заробітку) боржника.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відсутність підстав для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, відтак ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
У відповідності до частин другої, третьої та сьомої статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.
Тлумачення вищенаведених положень статті 429 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд має перевірити законність судового рішення,ухваленого за заявою про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами та, відповідно до положень статті 374 ЦПК України, прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.
При цьому апеляційний суд в межах своїх повноважень повинен скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті. Нормами ЦПК України не передбачено права суду апеляційної інстанції постановляти ухвалу про задоволення такої заяви чи відмову у її задоволенні.
Відповідна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 1519/2-1411/11 (провадження № 61-1373 св 17), від 13 листопада 2019 року у справі № 2610/12441/2012 (провадження № 61-17970св18), 15 січня 2020 року у справі № 263/2998/19 (провадження № 61-20049св19) та від 15 липня 2020 року № 2-215/11 (провадження № 61-46492св18).
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чучковської Анни Вячеславівни задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 09 жовтня 2023 року.
 
Суддя-доповідач                                                                 Таргоній Д.О.
  
Судді:                                                                          Голуб С.А.
 
                                                                                     Писана Т.О.