ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 листопада 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/5144/23
Головуючий у першій інстанції – Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1269/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів:  Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Піцан В.М., 
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – фізична особа – підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 серпня 2023 року (місце ухвалення – м. Чернігів, дата складання повного тексту судового рішення – 04.08.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди,
                                  В С Т А Н О В И В :
У квітні 2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Кінебас О.М. звернувся до суду з позовом до фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29.07.2021 у випуску газети № 30 (848) друкованого засобу масової інформації «Чернігівщина: новини і оголошення» було опубліковано текстову статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка містить недостовірну інформацію негативного характеру, що порушує його права на захист честі і гідності.
Також вказує, що 02.02.2023 у випуску газети № 5 (917) друкованого засобу масової інформації «Чернігівщина: новини та оголошення» було опубліковано текстову статтю під назвою «Заява про вчинення кримінального правопорушення» із зазначенням автора ОСОБА_4 , яка містить недостовірну інформацію негативного характеру, що порушує його права на захист честі і гідності. Посилається, що вказана стаття також була оприлюднена 27.01.2023 на веб-сайті: CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини», засновником якого є ОСОБА_3 , а редактором та видавцем фізична особа – підприємець ОСОБА_2 .
Посилаючись на положення ст. 68 Конституції України, ст. 201, 297, 299 ЦК України, представник ОСОБА_1 – адвокат Кінебас О.М. у позові просить:
1. Визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію, яка поширена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на першій сторінці номеру газети № 30 (848) «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3 » зупинився на бобровицькому воєнкомі», а саме:
- інформацію стосовно затримання позивача у реченнях наступного змісту: « ОСОБА_6 три тижні з часу оприлюднення Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України інформацію про затримання районного військового комісара, а віз і нині там. Прізвище підозрюваного, звісно, так ніхто й не оприлюднив. Втім, всі знають що мова йде про бобровицького воєнкома ОСОБА_7 »;
- інформацію щодо того, що ОСОБА_1 отримав неправомірну вигоду в реченнях наступного змісту: «як встановили оперативники управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області та слідчі слідчого управління обласної поліції, кошти воєнком отримував через посередника у 2 етапи – по 600 доларів США. Комісару інкримінують злочин, вчинений за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України...».
2. Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 спростувати інформацію, поширену на першій сторінці номеру газети № 30 (848) «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3 » зупинився на бобровицькому воєнкомі», а саме:
- інформацію стосовно затримання позивача у реченнях наступного змісту: « ОСОБА_6 три тижні з часу оприлюднення Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України інформації про затримання районного військового комісара, а віз і нині там. Прізвище підозрюваного, звісно, так ніхто й не оприлюднив. Втім, всі знають що мова йде про бобровицького воєнкома ОСОБА_7 »;
- інформацію щодо того, що ОСОБА_1 отримав неправомірну вигоду в реченнях наступного змісту: «як встановили оперативники управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області та слідчі слідчого управління обласної поліції, кошти воєнком отримував через посередника у 2 етапи – по 600 доларів США. Комісару інкримінують злочин, вчинений за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України...»;
шляхом опублікування спростування у формі повідомлення про ухвалене судом рішення в найближчому номері газети «Чернігівщина: новини і оголошення» після набрання рішенням суду законної сили на тій же сторінці, на якій була поширена недостовірна інформація.
3. Визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію, поширену фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 на веб сайті CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 на першій сторінці номеру газети № 5 (917) «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком: «Заява про вчинення кримінального правопорушення», а саме:
- інформацію щодо того, що ОСОБА_1 отримав хабаря в реченні наступного змісту: « ОСОБА_8 мав сидіти у в`язниці за отримання хабаря ще два роки тому.», « ОСОБА_8 на боявся брати хабарі за «відмазування від призову» у 2021 році...».
4. Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 спростувати інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_4 на веб сайті CHE.CN.UA « ІНФОРМАЦІЯ_7 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 на першій сторінці номеру газети № 5 (917) «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком: «Заява про вчинення кримінального правопорушення», а саме:
- інформацію щодо того, що ОСОБА_1 отримав хабаря в реченні наступного змісту: « ОСОБА_8 мав сидіти у в`язниці за отримання хабаря ще два роки тому.», « ОСОБА_8 на боявся брати хабарі за «відмазування від призову» у 2021 році...»;
шляхом опублікування на веб сайті CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» протягом трьох календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили спростування у формі повідомлення про ухвалене судом у справі рішення та розміщення повного тексту судового рішення, а також опублікування повідомлення про ухвалене судом рішення у найближчому номері газети «Чернігівщина: новини і оголошення» після набрання рішенням суду законної сили на тій же сторінці, на якій була поширена недостовірна інформація.
5. Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 протягом трьох календарних днів, з моменту набрання рішенням суду законної сили, видалити з тексту статті під заголовком: «Заява про вчинення кримінального правопорушення», опубліковану 27 лютого 2023 року на веб сайті CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 наступну інформацію:
- « ІНФОРМАЦІЯ_8 »;
- «...негідник ОСОБА_8 ...»;
- «...ця наволоч...»;
- «...покидька ОСОБА_8 ...».
6. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.08.2023 в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди, відмовлено
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві, тобто, саме на позивача покладено обов`язок, з урахуванням заявлених вимог, визначати відповідачів у справі, а суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які визначені та залучені позивачем. За висновком суду, позивач, ні при подачі позовної заяви та її уточненні, ні в ході розгляду справи не встановив та не заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача власника веб-сайту CHE.CN.UA, оскільки своїм правом на залучення належних співвідповідача/співвідповідачів у справі позивач не скористався, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем заявлені вимоги не до всіх належних відповідачів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
При ухваленні рішення судом першої інстанції враховані правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 30.05.2023 у справі 443/1012/18, від 09.06.2021 у справі № 742/1485/19-ц.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Кінебас О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.08.2023 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в тій частині, що заявлені до належних відповідачів.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, що в силу положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України  є підставою для скасування рішення суду.
У скарзі заявник посилається на те, що представник відповідачів вказував, що саме частина позовних вимог не може бути виконана, при цьому щодо іншої частини, що стосується газети представник відповідача не вказував, що в цьому випадку відповідачі є неналежними, тому вважає, що суд дійшов хибного висновку, ототожнюючи неналежних відповідачів як за вимогами до веб-сайту CHE.CN.UA, так і за вимогами до газети «Чернігівщина: новини і оголошення», при цьому не вказуючи в своєму рішенні, що відповідачі за вимогами до газети « ОСОБА_9 : новини і оголошення» є неналежними.
Вказує, що  відповідачі за вимогами до газети «Чернігівщина: новини і оголошення» є належними, враховуючи п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.02.2019 у справі № 203/3104/15-ц, оскільки засновником газети «Чернігівщина: новини і оголошення» є ОСОБА_3 , а редактором та видавцем - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 .
Як зазначає заявник, ОСОБА_4 є автором тієї інформації, яка розмішена у випуску газети № 5(917) друкованого засобу масової інформації «Чернігівщина: новини і оголошення», оскільки іншого в самому номері газети не вказується, до того ж інформацію розмішено в оригіналі без зазначення того, що не є репортажем або тому подібною інформацією. Зазначена інформація є зверненням особи, яке опублікована від імені ОСОБА_4 та підписано ним же, тому вважає, що ОСОБА_4 є належним відповідачем по справі у тій частині вимог, що стосується випуску газети № 5(917) друкованого засобу масової інформації «Чернігівщина: новини і оголошення», а також належними відповідачами є ОСОБА_3 та фізична особа - підприємець ОСОБА_2 .
Також за доводами скарги, позивачем дійсно не встановлено точного власника веб-сайту CHE.CN.UA, а лише помилково ототожнено його із засновником вищевказаного ЗМІ ОСОБА_3 , редактором і видавцем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , тому в частині цих вимог відповідачі є дійсно неналежними. Вважає, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.08.2023 – залишити без змін. В обґрунтування посилається, що інформація, викладена у випуску № 30 (848) від 29.07.2021 газети «Чернігівщина» є повністю достовірною та не підлягає спростуванню. Вказує, що відомості, вказані у статті під назвою «ЗАЯВА ПРО ВЧИНЕННЯ КРМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ», містились в офіційній заяві ОСОБА_4 про вчинення злочину ОСОБА_1 до правоохоронного органу, а у випуску газети була лише передрукована копія заяви, направленої до правоохоронного органу, тому вважає, що вказаний матеріал не є «статтею», а «документом» - офіційною заявою про вчинення кримінального правопорушення. Також зазначає, що оспорювана інформація на інформаційному порталі CHE.CN.UA пред`явлена до неналежного відповідача, а враховуючи, що ця вимога становить основну частину позовних вимог позивача і пов`язана з іншими позовними вимогами, що є підставо для відмови в задоволенні позовних вимог через неналежний суб`єктний склад.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи  подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
ОСОБА_1 та його адвокат Кінебас О.М. 18.10.2023 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується, зворотнім повідомленням, довідкою про доставку електронного листа та даними телефонограми (а.с. 220, 221-223 т. 1, а.с. 15, 18 т.2), про поважні причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило.
Направлена на адресу ОСОБА_1 судова кореспонденція, а саме копія ухвали про відкриття провадження була отримана ним особисто 05.10.2023, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с. 250а т. 1) а судова повістка повернулась до апеляційного суду не врученою із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 18 т. 2), що на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням учасника справи та з урахуванням належного повідомлення його представника  адвоката Кінебаса О.М.
07.11.2023 до апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 – адвоката Кінебаса О.М. про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю явки через участь в іншому судовому засіданні в Корюківському районному суді Чернігівської області (а.с. 21 т. 3). Доказів на підтвердження викладених обставин представник позивача суду не надав.
Заявлене представником ОСОБА_1 – адвокатом Кінебасом О.М. клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Виходячи з другої поспіль неявки у судове засідання представника позивача, який є належним чином повідомлений про час ті місце розгляду справи, і яким не надано належних і допустимих документальних доказів на підтвердження поважності причин неявки, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності  (а.с. 6, 15 т. 2).
ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотніми повідомленнями (а.с. 227, 228 т. 1, а.с. 14, 19 т. 2) та з урахуванням участі у судовому засіданні їх представника – адвоката Данішевського А.В.
Направлена на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 судова кореспонденція (копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та судові повістки), повернулась до апеляційного суду не врученою із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» або «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 229 т. 1 а.с. 13, 16 т. 2), що на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням учасника справи.
За змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи № 729/1279/21 та матеріали кримінального провадження № 12021270000000235 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. 
Судом по справі встановлено, що 29.07.2021 у випуску газети № 30 (848) друкованого засобу масової інформації «Чернігівщина: новини і оголошення» було опубліковано текстову статтю під назвою «Антикорупційний наступ зупинився на бобровицькому воєнкомі», яка містить інформацію стосовно затримання позивача у реченнях наступного змісту: « ОСОБА_6 три тижні з часу оприлюднення Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України інформацію про затримання районного військового комісара, а віз і нині там. Прізвище підозрюваного, звісно, так ніхто й не оприлюднив. Втім, всі знають що мова йде про бобровицького воєнкома ОСОБА_7 »; інформацію щодо того, що ОСОБА_1 отримав неправомірну вигоду в реченнях наступного змісту: «як встановили оперативники управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області та слідчі слідчого управління обласної поліції, кошти воєнком отримував через посередника у 2 етапи – по 600 доларів США. Комісару інкримінують злочин, вчинений за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України...».
Також вказує, що 02.02.2023 у випуску газети № 5 (917) друкованого засобу масової інформації «Чернігівщина: новини та оголошення» було опубліковано текстову статтю під назвою «Заява про вчинення кримінального правопорушення» із зазначенням автора ОСОБА_4 , яка також була оприлюднена 27.01.2023 на веб-сайті: CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини», засновником якого є ОСОБА_3 , а редактором та видавцем фізична особа – підприємець ОСОБА_2 .
При зверненні до суду представник ОСОБА_1 – адвокат Кінебас О.М.  у позові посилався на положення ст. 68 Конституції України, ст. 201, 277, 297, 299, 302 ЦК України, Закон України «Про інформацію», постанову Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності  і честі фізичної особи, а також ділової репутації  фізичної і юридичної особи», вважаючи викладену інформацію у випуску газети № 30 (848) друкованого засобу масової інформації «Чернігівщина: новини і оголошення» від 29.07.2021, у випуску газети № 5 (917) від 02.02.2023 друкованого засобу масової інформації «Чернігівщина: новини і оголошення» та  27.01.2023 на веб-сайті: CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» такою, що порушує права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві, тобто, саме на позивача покладено обов`язок, з урахуванням заявлених вимог, визначати відповідачів у справі, а суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які визначені та залучені позивачем. За висновком суду, позивач, ні при подачі позовної заяви та її уточненні, ні в ході розгляду справи не встановив та не заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача власника веб-сайту CHE.CN.UA, тобто своїм правом на залучення співвідповідача/співвідповідачів у справі, визначеним статтею 51 ЦПК України, шляхом подання відповідних клопотань, не скористався. Враховуючи заявлені позовні вимоги та обставини справи (в усіх публікаціях, як у газеті, так і в Інтернет виданні йде мова про спростування інформації по тих самих подіях), суд дійшов висновку, що позивачем заявлені вимоги не до всіх належних відповідачів, що має наслідком відмову в задоволенні позову.
Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, оскільки до висновку про  відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів, враховуючи наступне.
У статтях 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.
Разом з тим у статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Згідно із статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.
За ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа, як учасник суспільних відносин.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
У ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Отже, згідно ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).
Крім того, згідно з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховної Суду, викладеною у Огляді судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах про захист гідності, честі та ділової репутації від 02.09.2019 року, суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.
Відповідно до наведених обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.
Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.
У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право поваги до приватного і сімейного життя. Право на повагу до приватного життя є правом на приватність, правом жити так, як кожен того бажає, і бути захищеним від оприлюднення фактів приватного життя. Вимога поваги до приватного життя автоматично обмежується в тій мірі, в якій окрема особа сама ставить своє особисте життя у залежність від громадського життя або інших інтересів, які забезпечуються захистом.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що позивач, обіймаючи посаду військового комісара Бобровицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки автоматично обмежив своє право на приватність життя, оскільки набув статусу публічної особи, а інформація, викладена відповідачем у статті, стосується позивача не як приватної, а як публічної особи та йдеться мова про справи, в яких проводиться перевірка його причетності до злочинів.
Як вбачається зі змісту опублікованої статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в газеті «Чернігівщина: новини і повідомлення»  № 30 (848) від 29.07.2021, стаття про ОСОБА_1 стосується подій щодо яких порушено кримінальні справи, в яких проводиться перевірка його причетності до злочинів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в яких було проведено ряд процесуальних дій відносно ОСОБА_10 , отже зазначені у статті твердження є фактичними обставини, які встановлені в межах кримінального провадження. 
Крім того, апеляційний суд враховує, що  зміст вимог ОСОБА_1 про визнання недостовірною інформацію та її спростування, зокрема: інформацію щодо того, що ОСОБА_1 отримав неправомірну вигоду в реченнях наступного змісту: «як встановили оперативники управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області та слідчі слідчого управління обласної поліції, кошти воєнком отримував через посередника у 2 етапи – по 600 доларів США. Комісару інкримінують злочин, вчинений за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України...» відповідає змісту повідомлення Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, що підтверджується скріншотом  із сайту Департаменту (а.с. 158 т. 1).
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недостовірною та спростування інформації, поширену фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 02.02.2023 на першій сторінці номеру газети № 5 (917) «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком: «Заява про вчинення кримінального правопорушення», колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.
Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від  21.03.2019 у справі №727/5418/17, від 17.07.2019 у справі № 756/3363/16-ц, від 20.06.2023 у справі № 619/1787/19.
Як встановлено апеляційним судом, відповідач  ОСОБА_4 звернувся із заявою до Генерального прокурора України та правоохоронних органів, у якій висловив свою думку та обурення щодо недостатньо наполегливої роботи правоохоронних органів, які, на його переконання, не забезпечили притягнення всіх винних осіб до відповідальності (а.с. 23-25 т. 1).
Отже, надіслання відповідачем заяв до правоохоронних органів з урахуванням їхнього змісту і адресатів оцінюється апеляційним судом як реалізація відповідачем свого права на звернення, передбаченого у ст. 40 Конституції України та Законі України «Про звернення громадян», а тому оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки у цьому випадку має місце реалізація відповідачем конституційного права на звернення, а не поширення недостовірної інформації.
Крім того, апеляційний суд враховує, що інформація та відомості, які містились в офіційній заяві ОСОБА_4 до правоохоронних органів, яка була розміщена у випуску газети «Чернігівщина: новини і оголошення» є тотожною за змістом заяви, яка була подана ОСОБА_4 до правоохоронних органів особисто.
Що стосується позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації та спростувати інформацію, поширену фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 на веб-сайті CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під назвою «ЗАЯВА ПРО ВЧИНЕННЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ», колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.
У пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду довідку про те, хто є реєстратором доменного імені веб-сайту CHE.CN.UA, в той час як фізична особа – підприємець ОСОБА_2 є редактором та видавцем газети «Чернігівщина:новини та повідомлення», ОСОБА_4 є публіцистом та автором статті на веб-сайті, ОСОБА_3 є засновником газети, ОСОБА_5 є журналістом вказаної газети.
Апеляційний суд враховує, що з наданих учасниками справи доказів, з урахуванням того, що беззаперечних доказів на підтвердження того, що саме фізична особа – підприємець ОСОБА_2 , до якого пред`явлені вимог про спростування недостовірної інформації, є дійсним власником (реєстрантом) веб-сайту, на якому 27.02.2023 на інтернет-ресурсі (веб-сайті) CHE.CN.UA під авторством ОСОБА_4 було опубліковано статтю під назвою «ЗАЯВА ПРО ВЧИНЕННЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ».
У разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється.
Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд в постановах від 30.09.2019 у справі № 742/1159/18 та від 18.12.2019 у справі № 742/286/17.
У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що:
- веб-сайт – це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка – складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо;
- власник веб-сайту – це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу;
- власник веб-сторінки – це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею;
- доменне ім`я – це ім`я, що використовується для адресації комп`ютерів і ресурсів в Інтернеті.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» домен – це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; домен.UA – це домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, створений на основі кодування назв країн відповідно до міжнародних стандартів, для обслуговування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про телекомунікації» адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет включає комплекс організаційно-технічних заходів, необхідних для забезпечення функціонування технічних засобів підтримки адресування, у тому числі серверів доменних назв українського сегмента мережі Інтернет, реєстру домену.UA в координації з міжнародною системою адміністрування мережі Інтернет, спрямованих на систематизацію та оптимізацію використання, обліку та адміністрування доменів другого рівня, а також створення умов для використання простору доменних імен на принципах рівного доступу, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції. Адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет здійснюється уповноваженою організацією для: 1) створення реєстру доменних назв і адрес мережі українського сегмента мережі Інтернет; 2) створення реєстру доменних назв у домені.UA; 3) створення та підтримки автоматизованої системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет; 4) забезпечення унікальності, формування та підтримки простору доменних назв другого рівня в домені.UA; 5) створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції; 6) представництва та захисту у відповідних міжнародних організаціях інтересів споживачів українського сегмента мережі Інтернет. Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені.UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог. Утворення адресного простору, розподіл і надання адрес, маршрутизація інформації між адресами здійснюються відповідно до міжнародних вимог.
Відповідно до позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 454/2743/19, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Матеріали справи не містять доказів, що фізична особа – підприємець ОСОБА_2 являється власником ОСОБА_11 , на якому було розміщено оспорювану інформацію, та відповідно на якому позивач просить видалити спірну інформацію, а також не надано інформації, хто саме є реєстрантом доменного імені веб-ресурсу CHE.CN.UA на час поширення інформації щодо позивача, що є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з помилкових мотивів, оскільки  заявлені вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію, яка поширена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 29.07.2021 на першій сторінці номеру газети № 30 (848) «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3 » зупинився на бобровицькому воєнкомі», а саме:
- інформацію стосовно затримання позивача у реченнях наступного змісту: « ОСОБА_6 три тижні з часу оприлюднення Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України інформацію про затримання районного військового комісара, а віз і нині там. Прізвище підозрюваного, звісно, так ніхто й не оприлюднив. Втім, всі знають що мова йде про бобровицького воєнкома ОСОБА_7 »;
- інформацію щодо того, що ОСОБА_1 отримав неправомірну вигоду в реченнях наступного змісту: «як встановили оперативники управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області та слідчі слідчого управління обласної поліції, кошти воєнком отримував через посередника у 2 етапи – по 600 доларів США. Комісару інкримінують злочин, вчинений за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України...» та зобов`язання спростувати вказану інформацію стосується подій щодо яких порушено кримінальні справи, в яких проводиться перевірка його причетності до злочинів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в яких було проведено ряд процесуальних дій відносно ОСОБА_10 .
Перевіряючи аргументи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції з Єдиного реєстру судових рішень було отримано копії ухвал слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 28.09.2023 про надання слідчим Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області дозволу на проведення обшуку у житловому будинку та в іншому володінні (господарські споруди і приміщення, земельні ділянки) за місцем проживання ОСОБА_1 ; слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.08.2021 про надання права на тимчасовий доступ з можливістю вилучення інформації в електронному та/або паперовому вигляді, яка містить охоронювану законом таємницю і перебуває у володінні оператора телекомунікаційного зв`язку у ТОВ «Лайфсел», а саме до інформації про телефонні дзвінки; слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.06.2021 про надання дозволу на проведення обшуку комплексу нежитлових будівель Бобровицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою виявлення фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення; слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.07.2021 про надання дозволу на проведення обшуку житлового будинку  з метою відшукання знаряддя кримінального правопорушення.
Також апеляційним судом були досліджені матеріали кримінальної справи № 729/1279/21 за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України (кримінальне провадження № 12021270000000235) та матеріали кримінального провадження № 12021270000000235 (рапорт старшого оперуповноваженого в ОВС відділу УСР в Чернігівській області ДСР НП України від 30.06.2021 про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання, роботи  та наявного автотранспорту ОСОБА_1 ; клопотання слідчого до слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова про надання дозволу на проведення обшуку від 30.06.2021; ухвала слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.06.2021 про надання дозволу на проведення обшуку комплексу нежитлових будівель Бобровицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою виявлення фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення; ухвала слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.07.2021 про надання права на тимчасовий доступ до гербової печатки Бобровицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та вільних зразків підпису та почерку військового комісара ОСОБА_1 ).
Заявлені вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію, поширену фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 на веб-сайті CHE.CN.UA «Інформаційний портал Чернігівщини» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під заголовком: «Заява про вчинення кримінального правопорушення», а саме:
- інформацію щодо того, що ОСОБА_1 отримав хабаря в реченні наступного змісту: « ОСОБА_8 мав сидіти у в`язниці за отримання хабаря ще два роки тому.», « ОСОБА_8 на боявся брати хабарі за «відмазування від призову» у 2021 році...» та зобов`язання спростувати вказану інформацію, заявлено до неналежних відповідачів, оскільки питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено, суд апеляційної інстанції не наділений такими повноваженнями, таким чином позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з вказаних підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється
Заявлені вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію, поширену фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 02.02.2023 на першій сторінці номеру газети № 5 (917) «Чернігівщина: новини і оголошення» у статті під заголовком: «Заява про вчинення кримінального правопорушення», а саме:
- інформацію щодо того, що ОСОБА_1 отримав хабаря в реченні наступного змісту: « ОСОБА_8 мав сидіти у в`язниці за отримання хабаря ще два роки тому.», « ОСОБА_8 на боявся брати хабарі за «відмазування від призову» у 2021 році...» та зобов`язання спростувати вказану інформацію, не підлягають задоволенню, оскільки відповідач  ОСОБА_4 звернувся із заявою до Генерального прокурора України та правоохоронних органів, реалізувавши своє конституційне право на звернення, а не поширення недостовірної інформації.
З врахуванням викладеного, не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, які є похідними.
Враховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови та змінити мотиви відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про захист честі, гідності та недоторканності ділової репутації, а в іншій частині рішення залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 4, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 серпня 2023 року  змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 13.11.2023.
             Головуючий                                                         Судді: