ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року	Львів	Справа № 300/2483/22 пров. № А/857/17415/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року (головуючий суддя Боршовський Т.І., м.Івано-Франківськ) у справі №300/2483/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2017 № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306, рішення про опис майна у податкову заставу від 14.09.2017 № 5144/10/09-19-17-07-20, визнання протиправними дій щодо нарахування пені, -
В С Т А Н О В И В:
21.06.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області,  в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 26.07.2017 № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області  про опис майна у податкову заставу платника податків від 14.09.2017 № 5144/10/09-19-17-07-20; визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо нарахування ОСОБА_1 пені на податковий борг з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору.
Позов обґрунтовує тим, що відповідач направив наказ на проведення перевірки від 24.05.2017 № 808, акт перевірки № 552/09-19-13-06/2836208904 від 19.06.2017, та податкові повідомлення-рішення від 26.07.2017 № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306 на помилкову адресу: АДРЕСА_1 , тоді як ОСОБА_1 з 23.02.2010 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що є порушенням вимог статті 42 Податкового кодексу України (ПК України). Позивач звертає увагу, що за змістом підпункту 66.1.3 пункту 66 статті 66, пункту 70.6 статті 70, підпункту 70.16.7-1 пункту 70.16 статті 70 ПК України обов`язок надання контролюючому органу інформації про зміну адреси реєстрації не покладається на фізичну особу, а на орган, який здійснює державну реєстрацію таких змін. Водночас, відповідачу була відома нова адреса позивача, оскільки таку інформацію надано ОСОБА_1 у спосіб подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011. В підтвердження своїх доводів позивач послався на постанову Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 802/467/16-а, в якій касаційний суд вказав на те, що податкові зобов`язання платника податків вважаються неузгодженими, якщо податкові повідомлення-рішення, якими вони визначені, через помилку контролюючого органу при їх направленні платнику податків. Також, позивач вказав на те, що відповідно до підпункту 78.4 статті 78 ПК України право на проведення документальної позапланової перевірки виникає у контролюючого органу лише в разі вручення платнику в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу на проведення такої перевірки, однак в спірному випадку відповідач не виконав такого обов`язку. Вказані факти також встановлені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 0940/1275/18. Отже, внаслідок порушення процедури проведення перевірки є протиправними податкові повідомлення-рішення, які прийняті за наслідками такої перевірки. Щодо податкової заяви та нарахування пені, то позивач вказав на  відсутність правових підстав для вчинення таких дій контролюючим органом, оскільки податкові зобов`язання, які визначені податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 26.07.2017 № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306, є неузгодженими.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 26.07.2017 № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про опис майна у податкову заставу платника податків від 14.09.2017 № 5144/10/09-19-17-07-20. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо нарахування ОСОБА_1 на податковий борг, згідно податкового повідомлення-рішення № 0026671306 від 26.07.2017, пені з податку на доходи фізичних осіб за період з 12.09.2017 по 16.08.2021. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо нарахування ОСОБА_1 , на податковий борг згідно податкового повідомлення-рішення № 0026701306 від 26.07.2017, пені з військового збору за період з 12.09.2017 по 16.08.2021.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що контролюючим органом не порушено норм податкового законодавства при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень. Вказує на те, що наказ на проведення перевірки, акт перевірки та оспорені позивачем податкові повідомлення-рішення направлені контролюючим органом відповідно до вимог статті 42 ПК України на податкову адресу ОСОБА_1 , яка наявна в реєстрі. Апелянт звертає увагу, що позивач, згідно пункту 70.7 статті 70 ПК України, не подавала заяв про зміни адреси свого проживання, а подана нею податкова декларація, в якій вказана нова адреса, не відноситься до переліку документів, які підтверджують зміну місця проживання.. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
23.11.2023 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що обов`язок надання контролюючому органу інформації про зміну адреси реєстрації не покладається на фізичну особу, а на орган, який здійснює державну реєстрацію таких змін. Також зазначив, що подання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік, яка прийнята контролюючим органом, є достатнім доказом про повідомлення платником податків про зміну свої адреси, та свідчить про те, що в контролюючого органу на час призначення та проведення перевірки, згідно наказу від 24.05.2017 № 808, була відома інформація про останнє повідомлене платником податків місце проживання, на яке мали бути направлені всі документи, що стосуються цієї перевірки. Однак, контролюючий орган цього не зробив. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 0940/1275/18 встановлено преюдиційні факти про те, що вся поштова кореспонденція щодо перевірки позивача надсилалася за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як контролюючому органу було відомо про те, що позивач за цією адресою не проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, оскільки платнику податків не вручено в установленому порядку копію наказу на перевірку, то в контролюючого органу не було підстав для її проведення. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , місцем проживання ОСОБА_1 з 23.02.2010 є: АДРЕСА_2 .
Листом від 21.06.2016 № 11.1-186/79-766 ПАТ «Укрсоцбанк» надав ДПІ в м.Івано-Франківську інформацію про те, що сума доходу у вигляді анульованої суми кредитної заборгованості щодо ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , становить 21988,66 грн.; сума доходу, що не підлягає оподаткуванню (п.п 165.1.55 ПК України) – 609,00 грн.; сума нарахованого та виплаченого доходу, відображена в ф.1-ДФ – 21379,66 грн.; період включення в ф.1 –ДФ – 3 квартал 2015.
Наказом від 24 травня 2017 № 808 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, повноти нарахування та сплати військового збору за період з 01 січня 2015 по 31 грудня 2015. Проведення перевірки доручено головному державному ревізору-інспектору Візнюку Р.І. Перевірку розпочати 06 червня 2017. Термін перевірки 5 робочих днів.
Листом від 25.05.2017 № 2365/10/09-19-13-04-13 від 25.05.2017 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області направило ОСОБА_1 повідомлення про запрошення на перевірку, повідомлення про проведення перевірки та копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Вказаний лист з додатками направлено позивачу рекомендованим листом на адресу: АДРЕСА_4 . Згідно довідки АТ «Укрпошта, форми ф.20, від 26.06.2017 така поштова кореспонденція повернулася з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» згідно штампу 15.06.2017.
19 червня 2017 головним державним ревізором-інспектором Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, який проводив перевірку, складено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності достовірності, повноти, нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, повноти нарахування та сплати військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 громадянки ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 (акт перевірки).
В акті перевірки інспектором контролюючого органу зроблено висновок про те, що згідно інформації ПАТ «Укрсоцбанк» здійснено прощення боргу ОСОБА_1 на загальну суму 392637,50 грн., з повідомленням про це боржника, за рішенням банківської установи, та відображено вказану операцію в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, і сум отриманого з них податку (форма № 1ДФ) на загальну суму 392637,50 грн., з них за ІІІ квартал 2015 – 21379,66 грн., ІV квартал 2015 – 371257,84 грн. ОСОБА_1 на час перевірки декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік не подала, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманих вище в 2015 доходів не сплатила. Як наслідок встановлено такі порушення: п.п. 164.2.17 «д» п.164.2 ст.164. п. 179.7 ст.179 та п. 167.1 ст.167 ПК України в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 77918,50 грн.;   п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 ПК України, а саме: неподання річної декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік; п. 1.2, п.п. 1.6 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в результаті чого донараховано військовий збір в розмірі 5889,56 грн.
Вказаний акт перевірки направлено позивачу супровідним листом від 19.06.2017 № 2860/10/09-19-13-06-22 рекомендованою кореспонденцією на адресу: АДРЕСА_4 . Згідно довідки АТ «Укрпошта, форми ф.20, від 11.07.2017 така поштова кореспонденція повернулася з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».
На підставі висновків актів перевірки 19.06.2017 контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення: № 0026671306, яким збільшив позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, код 11010500, на 77918,50 грн. - за основним платежем, 19479,63 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 0026701306, яка збільшив суму грошового зобов`язання військовим збором, код 11011000, на 5889,56 грн. - за основним платежем, 1472,39 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № 0026681306, яким застосовано штрафні санкції за платежем: податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, код 11010500, на суму 170 грн. (пункт 120.1 статті 120 ПК України).
Податкові повідомлення-рішення від 26.07.2017 № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306 направлені контролюючим органом листом від 27.07.2017 № 3820/10/09-19-13-06-20 рекомендованою кореспонденцією на адресу: АДРЕСА_4 . Згідно довідки АТ «Укрпошта, форми ф.20, від 01.09.2017 така поштова кореспонденція повернулася з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» згідно штампу на конверті.
14.09.2017 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято рішення про опис майна у податкову заставу платника податків від № 5144/10/09-19-17-07-20.
21.11.2017 складено акт опису майна № 130/15, яким описано майно ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , без зазначення його вартості.
Згідно облікових карток платника податків, наданих відповідачем згідно клопотання від 05.10.2022, судом встановлено, що в зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 16.08.2021, згідно податкового повідомлення-рішення № 0026671306 від 26.07.2017, суми основного зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб 77918,5 грн., відповідачем 17.08.2021 нараховано позивачу пеню в розмірі 37535,36 грн. за період з 12.09.2017 по 16.08.2021; згідно податкового повідомлення-рішення № 0026701306 від 26.07.2017 суми основного зобов`язання з військового збору 5889,56 грн., відповідачем 17.08.2021 нараховано позивачу пеню в розмірі 2837,17 грн. за період з 12.09.2017 по 16.08.2021.
На заяву позивача від 14.01.2022 відповідач листом № 1065/6/09-19-07-14 від 27.01.2022 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області направило представнику позивача копії наказу на проведення перевірки № 808 від 24.05.2017, акту перевірки від 19.06.2017 № 552/09-19-13-06/2836208904, податкових повідомлень-рішень від 26.07.2017 № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306, податкової вимоги від 12.09.2017 № 15515-17, рішення про опис майна в податкову заставу № 5144/10/09-19-17-07-20 від 14.09.2017, акту опису майна № 130/15 від 21.11.2017.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, звернувся з позовом до суду першої інстанції.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до  ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Порядок та особливості проведення документальних невиїзних перевірок визначені у статті 79 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Згідно з пунктом 79.2 статі 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Отже, невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Тобто, податковий закон ставить до контролюючого органу вимогу щодо належного вручення платнику податків у визначений законодавством спосіб копії наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, що кореспондується з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме: 17.1.2. представляти свої інтереси в контролюючих органах самостійно, через податкового агента або уповноваженого представника; 17.1.6. бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом; 17.1.7. оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами роз`яснення; 17.1.8. вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків. Недотримання встановлених статтями 75-81 ПК України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а відтак, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Головне управління ДФС в Івано-Франківській області направило ОСОБА_1 повідомлення про запрошення на перевірку, повідомлення про проведення перевірки та копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.05.2017 № 808 супровідним листом від 25.05.2017 № 2365/10/09-19-13-04-13 від 25.05.2017. Вказаний лист з додатками направлено позивачу рекомендованим листом на адресу: АДРЕСА_4 . Згідно довідки АТ «Укрпошта, форми ф.20, від 26.06.2017 така поштова кореспонденція повернулася з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» згідно штампу 15.06.2017.
В подальшому, на вказану вище адресу було направлено й акт перевірки  супровідним листом від 19.06.2017 № 2860/10/09-19-13-06-22 рекомендованою кореспонденцією. Згідно довідки АТ «Укрпошта, форми ф.20, від 11.07.2017 така поштова кореспонденція повернулася з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».
Згідно акту перевірки від 19 червня 2017 документальна невиїзна перевірка позивача відбулася за відсутності ОСОБА_1 , в приміщенні ГУ ДФС в Івано-Франківській області.
Разом з тим, абзацами першим-третім пункту 45.1 статті 45 ПК України встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Згідно з пунктом 70.1 статті 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (Державний реєстр).До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема інформація про місце проживання (підпункт 70.2.4 пункту 70.4 статті 70 ПК України).
Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Колегія суддів звертає увагу, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 0940/1275/18 між тими ж сторонами (розглядався спір щодо стягнення податкового боргу на підставі податкових повідомлень-рішень, які є спірними в справі № 300/2483/22) встановлено, що контролюючим органом вся кореспонденція надсилалася за адресою, за якою ОСОБА_1 не проживає та не зареєстрована з 2010 року. ГУ ДФС в Івано-Франківській області було проінформовано про актуальне місце реєстрації та проживання ОСОБА_2 .
Апеляційний суд вказує, що апелянт не надав суду пояснень щодо причин не направлення позивачу наказу на проведення перевірки на відому йому на цей час іншу адресу ОСОБА_2 , яку вона до цього в згаданій вище податковій декларації вказала як свою податкову адресу, та з огляду на те, що рекомендований лист з повідомленням та копією наказу на проведення перевірки, які були направлені на адресу: АДРЕСА_1 , повернулися без фактичного вручення, за закінченням терміну зберігання.
Отже, ненадання податковим органом належних та достовірних доказів щодо дотримання обов`язкових умов для проведення планової виїзної документальної перевірки позивача свідчить про порушення встановленої процедури проведення перевірки, а відтак не створює правомірних наслідків такої перевірки та є достатньою правовою підставою для висновку про визнання протиправними оскаржуваних актів індивідуальної дії, прийнятих контролюючим органом за наслідком цієї перевірки.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 26.07.2017 за № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306.
Щодо доводів апелянта в частині правомірності рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про опис майна у податкову заставу платника податків від 14.09.2017 № 5144/10/09-19-17-07-20 та про нарахування ОСОБА_1 пені на податковий борг з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору, апеляційний суд зазначає наступне.
14.09.2017 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято рішення про опис майна у податкову заставу платника податків від № 5144/10/09-19-17-07-20.
За змістом статті 89 ПК України право податкової застави виникає: 89.1.1. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; 89.1.2. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; 89.1.3. у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань. 89.2. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій. Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, ПК України вказує, що право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу в платника податків (підпункт 89.1.2 пункту 89.1 статті 89).
Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг станом на 14.09.2017 (дату прийняття спірного рішення про опис майна в податкову заставу), податковий борг ОСОБА_1 виник саме на підставі податкових повідомлень-рішень від 26.07.2017 за № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306. Наявності в позивача іншого податкового боргу апелянт не довів. Отже, згадані податкові повідомлення-рішення не могли бути підставою для прийняття рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про опис майна у податкову заставу платника податків від 14.09.2017 № 5144/10/09-19-17-07-20.
Разом з тим, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 0940/1275/18 встановлено, що грошові зобов`язання згідно податкових повідомлень-рішень від 26.07.2017 за № 0026671306, № 0026701306, № 0026681306 є неузгодженими, тобто податковий борг на підставі вказаних податкових повідомлень-рішень не виник.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про опис майна у податкову заставу платника податків від 14.09.2017 № 5144/10/09-19-17-07-20 протиправним.
У свою чергу, апеляційний суд вказує, що в зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 16.08.2021, згідно податкового повідомлення-рішення № 0026671306 від 26.07.2017, суми основного зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб 77918,5 грн., відповідачем 17.08.2021 нараховано позивачу пеню в розмірі 37535,36 грн. за період з 12.09.2017 по 16.08.2021; згідно податкового повідомлення-рішення № 0026701306 від 26.07.2017 суми основного зобов`язання з військового збору 5889,56 грн., відповідачем 17.08.2021 нараховано позивачу пеню в розмірі 2837,17 грн. за період з 12.09.2017 по 16.08.2021. Таким чином, з огляду на, що податковий борг виник з грошових зобов`язань, які, як встановлено вище, є неузгодженими, та які нараховані податковими повідомленнями-рішеннями від 26.07.2017 № 0026671306 та № 0026701306, що є протиправними та скасовані судом, у відповідача згідно з підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України не було правових підстав для нарахування пені на суму заниження вказаного податкового зобов`язання, донарахованого контролюючим органом за результатами перевірки.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі № 300/2483/22 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний