ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року 
м. Київ

справа №240/24/21
адміністративне провадження № К/9901/34084/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів:   Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 (суддя Майстренко Н.М.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2021 (колегія суддів: Франовська К.С., Боровицький  О.А., Матохнюк Д.Б.) у справі №240/24/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з наступними вимогами:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до пункту "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 18.11.2020;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області понесені судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00    грн.
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом рішення №2-р/2019 від 04.06.2019 по справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16) втратили чинність положення, які були визнані неконституційними, зокрема Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII. А тому, чинними є положення п. "в" ст.    55 Закону України №1788 (в редакції від 09.12.2012) і для призначення йому пенсії за вислугу років необхідно вік 55 років, загальний стаж 25 років, з яких не менше 12    років 6 міс. спеціального стажу, - на момент звернення, а не станом на 11.10.2017.
3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.04.2021, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2021, у задоволені позову відмовлено.
4. Не погоджуючись з судовими рішеннями, представник позивача подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
5. Ухвалою  Верховного Суду від 11.11.2022 відкрито касаційне провадження на підставі п. "в" ч. 4 ст. 328 КАС України, у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
6. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.
7. Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню  з таких підстав.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
8. Судами встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 29.08.2007 до 17.11.2020 працював водієм лісовозного автомобіля в ДП "Житомирське лісове господарство".
9. 18.11.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
10. Листом Головного управління ПФУ в Житомирській області від 26.11.2020 №0600-0303-8/68161 позивача було повідомлено, що згідно поданих позивачем документів його загальний страховий стаж становить 37 років 7 місяців 14 днів, з них стаж, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" станом на 11.10.2017 становить 10 років 3 місяці, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років, оскільки необхідним є стаж 12 років 6 міс. Тому рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 20.11.2020 у призначенні пенсії за вислугу років було відмовлено, з огляду на відсутність необхідного спеціального стажу роботи. 
11. Вважаючи таку відмову відповідача у призначенні пенсії неправомірною, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 (справа №1- 13/2018(1844/16, 3011/16)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VІІІ, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911 -VIII.
Законом № 213-VІІІ було підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "д", "є", "ж" статті 55 Закону №1788, але позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Отже, позивача ці зміни не стосувались.
Також послались на положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9    липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) станом на 11 жовтня 2017 року у позивача відсутній необхідний пільговий стаж у розмірі 12 років 6 місяців, який надає право на призначення пільгової пенсії за вислугу років на підставі пункту "в" статті 55 Закону № 1788-XII.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13. Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що пільговий стаж позивача станом на дату звернення до суду становить 13 років, що є достатнім для призначення пенсії за п. "в" ст.   55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Вказує на  помилкове застосування цієї статті Закону України "Про пенсійне забезпечення" після ухвалення Конституційним Судом України  рішення № 2-р/2019 від  04.06.2019.
Позивач вважає, що пільговий стаж має обраховуватись станом на час звернення з заявою на призначення пенсії, а не станом на 11 жовтня 2017 року, як зазначено в п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає таке.
15. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16. Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
17. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
18. Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції. 
Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "в" вказаної статті мають :
в) робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:
для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;
для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.
19. 04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.
20. Однак колегія суддів звертає увагу, що до внесення змін до Закону №213-VIII пункт "в" ст. 55 Закону №1788-ХІІ також  містив вимогу  щодо пільгового стажу при досягненні 55 років - не менше 12  років  6  місяців  на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи роботи, зайнятих на обслуговуванні механізмів.
Водночас колегія суддів зазначає, що згідно записів трудової книжки позивача пільговий стаж станом на день звернення із заявою про призначення пенсії становить 13 років 2 місяці та 8 днів, що також підтверджується копією трудової книжки та уточнюючою довідкою, виданою ДП "Житомирське лісове господарство" № 989 від 18.11.2020.
21. Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон №2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV. 
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно п. 16 Закону розділу XV Прикінцеві положення №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
22. Відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №    1788-XII обгрунтована посиланням на п. 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, а саме відсутністю необхідного станом на 11.10.2017 спеціального стажу роботи 12 років і 6 місяців. При цьому загальний страховий стаж становить 37    років 7 місяців 14 днів.
23. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відмова у призначенні пенсії є правомірною, оскільки, виходячи з пунктів 2-1, 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, відповідні умови для призначення пенсії за вислугу років мають визначатись на момент, передбачений законодавцем - на день набрання чинності Законом України №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій". Вказані законодавчі положення неконституційними не визнавались.
24. Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом №  1058-ІV  з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11    жовтня 2017 року.
25. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).
26. У Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.
27. Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).
28. Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття „легітимні очікування") (Доповідь „Верховенство права", схвалена Європейською Комісією „За демократію через право" (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).
Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).
29. Відтак, колегія суддів вважає, що, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
30. Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:
«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). 
Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».
31. За такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 відмова відповідача в призначенні  пенсії  позивачу, який на час звернення до відповідача досяг 55 років, мав страховий стаж 37 років 7 місяців 14 днів, а пільговий стаж станом на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії становив 13 років 2 місяці та 8 днів є протиправною.
32. Колегія суддів звертає увагу, що судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем надано повний пакет документів для призначення пенсії, про що відповідачем надано оцінку та єдиною підставою для відмови у її призначенні є відсутність достатнього станом на 11.10.2017 стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тоді як встановлено, що станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії, спеціальний стаж останнього становив 13 років 2 місяці 8    днів, що відповідає вимогам п. «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
33. На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про скасування судових рішень та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.
34. Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
35. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
36. Сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та  касаційної скарги в сумі 3783,60 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
37. Що стосується витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, колегія суддів зазначає, що представником позивача подано детальний опис виконаних робіт, а тому підлягають стягненню витрати на суму 5000 грн.
Керуючись статтями 343, 349, 351, 356 КАС України, Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2021 скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 20.11.2020 «Про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за вислугою років відповідно до пункту "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 18.11.2020.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 3783,60 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу  в сумі 5000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                 А.І. Рибачук

                                                                                          Л.В. Тацій