ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року	Львів	Справа № 140/5395/22 пров. № А/857/11966/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинської митниці, 
на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року (суддя – Волдінер Ф.А., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №140/5395/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максор Груп" до Волинської митниці, 
про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови,

                                                              встановив:

У серпні 2022 року позивач ТОВ "Максор Груп" звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Волинської митниці, в якому просив: 1) визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2022/000012/2 від 19 січня 2022 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/000146 від 19 січня 2022 року; 2) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: судовий збір на 10000 грн. – витрат на правову допомогу. 
Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2022/000012/2 від 19 січня 2022 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/000146 від 19 січня 2022 року. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю “МАКСОР ГРУП” за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір у розмірі 4962,00 гривень. 
На вказане рішення суду Волинською митницею подано апеляційну скаргу, однак ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 таку повернуто скаржнику. 
28 березня 2023 року представником позивача адвокатом Кінах Я.В. засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат (зареєстрована судом 31.03.2023), в якій просив поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат по справі. Винести додаткове рішення у справі №140/5395/22 та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10000 гривень. 
Відповідач подав заяву (заперечення) на заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу, у якому зазначив про пропуск п`ятиденного терміну після винесення рішення на подання доказів на підтвердження витрат на професійну правову допомогу. Просив заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у справі №140/5395/22 залишити без розгляду. 
Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 року заяву представника ТОВ “МАКСОР ГРУП” щодо вирішення судових витрат - задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю “МАКСОР ГРУП” судові витрати у сумі 5000 гривень. 
З цим додатковим рішенням суду першої інстанції від 05.06.2023 не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору та неправильно застосовано до спірних правовідносин норми процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції було порушено процесуальний порядок прийняття додаткового рішення поза визначений статтею 252 КАС України строк. Крім того, судом першої інстанції питання про судові витрати на правову допомогу було вирішено у рішенні від 17.02.2023 року. Також зазначає апелянт, що зважаючи на положення ст.7 ст.139 КАС України про те, що за відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду, вважає, що клопотання Волинської митниці про залишення заяви представника ТзОВ «Максор Груп» без розгляду - підлягало задоволенню. Крім того, судом першої інстанції неналежним чином було досліджено обставини справи і не встановлено, коли саме були подані додаткові докази на підтвердження витрат на надання професійної правової допомоги. Оскільки додаткове рішення може бути винесене на підставі лише тих доказів, які були досліджені під час судового розгляду та не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору, а також враховуючи те, що у встановлені приписами ч.7 ст.139 та ч.3 ст.143 КАСУ представником позивача не було надано доказів на підтвердження понесення витрат на надання професійної правничої допомоги, а також не зазначено поважності причин неможливості їх подання до закінчення судових дебатів/вирішення справи по суті та пропущення строку на їх подання, вважає, що додаткове рішення у справі №140/5395/22 підлягає скасуванню, а заява про ухвалення додаткового рішення має бути залишена без розгляду у відповідності до ч.7 ст.139 КАС України. У додатковому рішенні від 05.06.2023 суд першої інстанції вирішив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь ТзОВ «Максор Груп» судові витрати у сумі 5000 гривень, однак вважає апелянт, що такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспіврозмірним та завищеним. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати додаткове рішення суду від 05.06.2023 року та винести нове судове рішення, яким заяву представника позивача ТзОВ «Максор Груп» про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правову (правничу) допомогу у справі - залишити без розгляду. 
05 липня 2023 року в межах строку апеляційного оскарження Волинською митницею подано клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, у якому скаржник просить суд скасувати додаткове рішення суду від 05.06.2023 року у справі №140/5395/22 та винести ухвалу, якою у задоволенні заяви представника позивача ТзОВ «Максор Груп» до Волинської митниці про ухвалення додаткового рішення – відмовити. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги з урахуванням поданих до неї змін, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково. 
Так, згідно з ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. 
Отже, однією з підстав для ухвалення додаткового судового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати. 
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи по суті завершено ухваленням 17.02.2023 року у справі Волинським окружним адміністративним судом рішення, яким позов задоволено повністю, результат якого наведено в описовій частині цієї постанови. 
Проте, судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 року заяву представника ТОВ “МАКСОР ГРУП” щодо вирішення судових витрат - задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю “МАКСОР ГРУП” судові витрати у сумі 5000 гривень. 
Переглядаючи додаткове рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність його скасування, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). 
Згідно із ч.3 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
Відповідно до ч.5 ст.143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. 
Так, у адміністративному позові ТзОВ «Максор Груп» до Волинської митниці у справі №140/5395/22 було зазначено, що документи, що підтверджують обставини отримання професійної правничої допомоги на суму 10000 грн., будуть надані суду в ході розгляду справи. 
Тобто, позивач зазначив, що документи, що підтверджують обставини отримання професійної правничої допомоги будуть подані до моменту завершення розгляду справи судом першої інстанції, а не після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
До моменту завершення розгляду справи судом першої інстанції і винесення рішення від 17.02.2023 року позивач не подавав до суду заяви про те, що з поважних причин не може подати докази, які підтверджують розмір понесених нею судових витрат, і що такі докази будуть подані згідно ч.7 ст.139 КАС України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Колегія суддів враховує, що позивачу було відомо, що розгляд даної справи буде проводитися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами, оскільки про це безпосередньо зазначено в ухвалі суду від 05.09.2022 про відкриття провадження в адміністративній справі №140/5395/22, яка отримана позивачем 30.09.2022 (а.с. 39, 40, 79). 
За змістом положень статті 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. 
Водночас, відповідно до частини 8 статті 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться. 
Отже, протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі учасник справи вправі подавати до суду заяви по суті справи, докази чи інші клопотання (заяви), після чого суд переходить до розгляду справи по суті, досліджуючи докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Враховуючи особливості здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, за яких усі заяви по суті подаються у відповідні строки для вчинення процесуальних дій, у даному випадку протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, представник позивача мав можливість оцінити та визначити вартість витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом цієї справи, та подати відповідну заяву та докази на підтвердження таких витрат до закінчення розгляду справи по суті. 
При цьому, відсутність судових дебатів при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не позбавляє права учасника справи подати в межах строку її розгляду відповідні докази понесених витрат на правничу допомогу. У разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, докази судових витрат за загальним правилом мають бути надані до вирішення справи по суті. 
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 12 листопада 2020 року у справі №640/13697/19. 
Таким чином, відповідно до положень КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що позивач (представник позивача) мав достатньо часу для подання до суду першої інстанції доказів на підтвердження понесених витрат до вирішення справи по суті, або ж для подання заяви про те, що такі докази з поважних причин будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Проте, такою можливістю позивач не скористався і до завершення справи в суді першої інстанції не подав ні доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, ні заяви про те, що такі докази з поважних причин будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Колегія суддів також враховує, що у заяві від 28.03.2023 року (зареєстрована судом 31.03.2023) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу представник позивача вказав, що  рішення суду від 17.02.2023 позивач отримав засобом поштового зв`язку лише 21.03.2023 року, яке прийнято в порядку письмового провадження (без виклику сторін), а тому існує необхідність просити суд поновити пропущений строк. 
З цього приводу слід зазначати, що відповідно до ч.5 ст.251 КАС України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що доданий до заяви про ухвалення додаткового судового рішення витяг із сайту Укрпошти із трекінгом номера листа 4302526195745, яким надіслано судове рішення, дає підстави встановити, що лист прибув до точки видачі/доставки 22.02.2023, проте вручений був лише 21.03.2023 (а.с. 126). 
Тобто, визначений ч.7 ст.139 КАС України 5-ти денний строк для подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правову допомогу також пропущений позивачем навіть після отримання рішення суду поштою, оскільки датою отримання рішення є 21.03.2023, то останній день 5-денного строку для подання доказів - 27 березня (наступний після вихідних), проте, як можна встановити із доданих представником позивача документів, вказана заява разом із доказами на підтвердження судових витрат була складена і направлена суду 28.03.2023 року. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що передбачений частиною 7 ст.139 КАС України 5-ти денний строк встановлено для подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, а не для подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення. Як передбачено частиною 2 ст.152 КАС України, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. 
Отже, враховуючи наведені вище норми законодавства та фактичні обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачем (його представником) не було дотримано вимог чинного законодавства щодо порядку та строку подання заяви із доданими доказами на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а заявлене у заяві про ухвалення додаткового рішення клопотання про поновлення строку на подання такої заяви являється безпідставним. 
Відповідно до ч.4 ст.252 КАС України, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. 
Разом з тим, за приписами ч.4 ст.241 КАС України, перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. 
Таким чином, оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції від 05.06.2023 року необхідно скасувати та відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 252 КАС України, суд
                                                                                                                 
                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Волинської митниці – задоволити частково. 
Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року в адміністративній справі №140/5395/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максор Груп" до Волинської митниці про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови – скасувати. 
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Максор Груп" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат в адміністративній справі №140/5395/22 – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль