ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6381/23 Справа № 186/177/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 186/177/23
Номер провадження 22-ц/803/6381/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року головуючого судді Демоденко С.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,-
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», мотивуючи вимоги тим,що 09 листопада 2022 року о 18 годині 01 хвилина ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DODGE RAM д/н НОМЕР_1 навпроти буд.№3А по вул. Горького, м. Першотравенська, Дніпропетровської області, рухаючись заднім ходом, не впевнившись в безпеці руху, здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем VOLKSWAGEN TIGUAN д/н НОМЕР_2 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, після чого ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний.
Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області № 186/1059/22 від 21 серпня 2020 року, яка набрала законної сили 04 січня 2023 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.
Під час звернення позивача до ТОВ «Автоцентр-Україна» з метою ремонту пошкодженого під час ДТП транспортного засобу, було видано рахунок, згідно якого сума відновлювального ремонту за подією в цій справі становить 69 372,66 грн.
ОСОБА_1 є страхувальником ПрАТ СК «ВУСО», тому позивач звернулася до цього страховика з метою відшкодування шкоди. ПрАТ СК «ВУСО» спочатку пропонувало сплатити страхове відшкодування в розмірі, приблизно 12 000 грн, але вона надала інформацію з ТОВ «Автоцентр-Україна» та попросила провести незалежне оцінювання вартості відновлювального ремонту. ПрАТ СК «ВУСО» було залучено спеціаліста, який надав звіт № SOS-221125-251960, згідно з яким ця вартість склала 69 001,03 грн.
Посилаючись на п.12.1 ст.12, п.36.2 та п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», третя особа сплатила позивачу 31 560,07 грн, не сплачуючи вартість фізичного зносу на запасні частини (коефіцієнт фізичного зносу – 0,5677) в розмірі 30 878,55 грн, ПДВ на матеріали та запасні частини в розмірі 5 062,41 грн та франшизи в розмірі 1 500 грн, таким чином не доплативши 37 440,96 грн, яких не вистачить на ремонт автомобіля, який на сьогодні позивач не має змоги відремонтувати через брак коштів.
Крім зазначеного, внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 , позивачу була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 10 000 грн. Наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує: душевними стражданнями пережитими нею у зв`язку із самим фактом пошкодження належного їй майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК). Вона витратила чимало часу на поїздки до м. Дніпро, була вимушена витрачати свої кошти, бо за характером її ритму життя вона постійно пересувалася на автомобілі в різний час та є багато незручностей доїжджати до місць роботи,оскільки є ФОП, що потребує багато пересувань; емоційним дискомфортом, пов`язаним з тим, що володіння зовсім не старим автомобілем підкреслювало її статус самодостатньої і незалежної людини, який було понівечено і винна людина веде себе абсолютно відсторонено, окрім того на блокпостах дуже часто вимагають надати документ через пошкодження, що також є зайвою підставою для її зупинки та витрату часу. 
Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь недоплачену частину страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду у вигляді різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування в розмірі 37 440, 96 грн та спричинену ним моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, та судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріального збитку 32 378,55 грн, які складаються з франшизи 1500 грн та вартості фізичного зносу на запасні частини 30 878,55 грн; в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн; витрати на сплату судового збору 732, 73 грн та витрати на проведення експертизи в сумі 1748, 62 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн, в задоволенні інших вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що належним доказом розміру вартості відновлювального ремонту має бути висновок експерта, в якому обов`язково зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Звіт, суб`єкта оціночної діяльності – ФОП ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України щодо висновку експерта, складеного на замовлення учасника справи. У висновку не вказано, що висновок щодо розміру вартості відновлювального ремонту, підготовлено з метою звернення до суду і оцінювач попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Вважає, що вартість відновлювального ремонту є завищеною. Не оскарження позивачем вартості відновлювального ремонту автомобіля не свідчить про підстави стягнення з відповідача вартості збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу вказаної у звіті. Вказаний розрахунок та звіт є неналежними доказами, визнання їх судом та посилання на них при ухваленні рішення порушує права відповідача та чинить йому в подальшому матеріальні збитки, які не є обґрунтовані у відповідності до закону та значно перевищують реальні. Вважає, що позивач, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, маючи обов`язок доведення обставин, на які вона посилається, повинна була заявити про призначення автотоварознавчої експертизи.
Щодо стягнення моральної шкоди, зазначено, що розмір моральної шкоди є недоведеним. Так, в автомобілі під час зіткнення позивач не перебувала, можливості пересування на власному автомобілі позбавлена не була, пошкодження автомобіля не вплинуло на можливість його експлуатації та пересуванні на ньому. Доказів того, що позивач перенесла душевні страждання та зверталася за допомогою до спеціаліста не надано. Твердження позивача про емоційний дискомфорт та статус самодостатності та незалежності є незрозумілим та викликає подив, оскільки позивач не була позбавлена змоги переміщатися по своїх справах на своєму автомобілі та була незалежна від інших осіб. Доказів того, що автомобіль перебував на ремонті та позивач була позбавлена можливості пересуватися на ньому, не надано. Твердження позивача про зупинки її на блокпостах через пошкодження автомобіля, на думку скаржника не відповідають дійсності та є безпідставними. 
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи викладене, оскільки вказана справа є малозначною, то підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає .
Згідно постанови Першотравенського міського суду у справі № 186/1059/22 від 05 грудня 2022 року , судом встановлено та підтверджується письмовими доказами , що 09 листопада 2022 року о 18 годині 01 хвилині, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Dodge Ram», р/н НОМЕР_1 , біля будинку № 3-а по вулиці Горького, міста Першотравенська, Синельниківського району, Дніпропетровської області, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» р/н НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Після чого, ОСОБА_1 покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний.
Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.
Зазначеною постановою підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 , здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Tiguan» р/н НОМЕР_2 , та одразу після цього залишив місце ДТП (а.с.10-11).
Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/6370839 від 19 квітня 2022 року, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «Dodge Ram», р/н НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» (станом на дату скоєння ДТП, 09 листопада 2022 року, поліс є діючим) страхова сума одного потерпілого становить: 260 000 грн – за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, 130 000 грн – за шкоду заподіяну майну, з франшизою 1500 грн (а.с.95).
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_2 є власником автомобілю «Volkswagen Tiguan» р/н НОМЕР_2 (а.с.31).
ОСОБА_2 , звернулася на СТО офіційного дилера «Volkswagen», а саме ТОВ «Автоцентр-Україна», згідно ремонтної калькуляції складеної на СТО С000081205 від 16 листопада 2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» р/н НОМЕР_2 становить 69 372,66 грн з ПДВ (а.с.15).
Відповідно до звіту № SOS-221125-251960 «Про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 07 грудня 2022 року складеного на замовлення ПрАТ «СК «ВУСО», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» р/н НОМЕР_2 становить 69 001,03 грн з ПДВ (а.с.59).
21 грудня 2022 року ОСОБА_2 , отримала від ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в сумі 31 560,07 грн (а.с. 78,16).
ПрАТ «СК «ВУСО» при виплаті страхового відшкодування зменшило суму оціненої шкоди 69 001,03 грн з ПДВ на суму франшизи 1500 грн, суму вартості фізичного зносу на запасні частини 30 878,55 грн, суму ПДВ на матеріали та запасні частини 5062,41 грн (а.с.80).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, тому з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням у розмірі 32 378,55 грн, яка складається з франшизи 1500 грн, та вартості фізичного зносу на запасні частини 30 878,55 грн, оскільки ПДВ в сумі 5062,41 грн входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто ОСОБА_2 , страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту.
Також, суд дійшов висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням його майна, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості вважав, що підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, — це серед іншого шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 09 листопада 2022 року у справі №497/470/2021 (провадження № 61-20047св21) та від 16 січня 2023 року у справі № 664/1499/17 (провадження № 61-6115св20).
За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).
За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.п. 5, 9  постанови N 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи  фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають  значення для вирішення спору. Розмір  відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав   позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану… При цьому суд має  виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області № 186/1059/22 від 21 серпня 2020 року, яка набрала законної сили 04 січня 2023 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на вищенаведені норми ЦК України та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Позивач доказує наявність шкоди та її розмір.
Обґрунтовуючи розмір збитків, ОСОБА_2 посилалася на звіт № SOS-221125-251960 «Про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 07 грудня 2022 року складеного на замовлення ПрАТ « СК «ВУСО », відповідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» р/н НОМЕР_2 складає 69 001,03 грн з ПДВ.
Питання про призначення відповідної судової експертизи відповідач перед судом не порушував.Окрім заперечень ніяким чином визначений розмір збитків не спростував .
З матеріалів справи вбачається ,що дослідження оцінювача ФОП ОСОБА_3 проводилось, відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-III, Національних стандартів № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав",затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року ,а також "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" (наказ Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року в редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 серпня 2009 року № 724/16740).
Вказаний звіт є письмовим доказом, який встановлює розмір збитків,заподіяних пошкодженням транспортного засобу позивача.
  Відповідно до положень ст. 22 ЦК України відшкодуванню підлягають не лише фактично понесені витрати, а і витрати, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658-III (з подальшими змінами) проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків  або  розміру  відшкодування у  випадках, встановлених законом.
Висновок щодо вартості матеріального збитку № SOS-221125-251960  зведений ФОП ОСОБА_3 , який підпадає під ознаки унормованого ст. 5 цього Закону № 2658-III поняття суб`єкта оціночної діяльності і має чинний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності . 
Вказаний висновок спеціаліста в галузі «Оцінки дорожних транспортних засобів» здобуто в позасудовому порядку у передбачений вищезагаданим Законом № 2658-III спосіб, що в силу ст. 77, ч. 1 ст. 78 ЦПК України доводить його належність і допустимість як доказу.
Визначений у звіті розмір матеріальних зитків не спростований відповідачем у встановленому законом порядку,а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо не з'ясування судом вартості збитків .Доводи апеляційної скарги про те, що висновок автотоварознавчого дослідження не є належним доказом не ґрунтується на законі. Вказаний висновок є письмовим доказом, на спростування якого відповідачем не надано належних та допустимих доказів.
Ухвалюючи рішення в досліджуваній частині щодо морального відшкодування в сумі 5 000грн, суд навів в рішенні відповідні мотиви. Доводи апеляційної скарги відповідача в наведеній частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції .
Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано і в суді апеляційної інстанції.Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують,
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
За наведених обставин, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України , а тому це рішення відповідно до статті 374 ЦПК України необхідно залишити в силі.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: