Справа № 163/2009/22 	Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А. 	
Провадження № 22-ц/802/917/23  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 жовтня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Власюк О. С.,
з участю позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – орган опіки та піклування Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області, прокурор Ковельської окружної прокуратури Волинської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над неповнолітніми дітьми, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 , поданою від її імені представником ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 28 червня 2023 року, 

                                           В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, уточнивши який (а.с.36-37) мотивує тим, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 самоусунулися від виховання, утримання, фізичного розвитку своїх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають разом із нею – їх бабою на АДРЕСА_1 і тільки вона доглядає та утримує своїх онуків, піклується про стан їх здоров`я та всебічний розвиток.
Відповідачі проживають окремо від дочок, фактично з ними не спілкуються, не цікавляться їх навчанням, не дбають про їх фізичний і духовний розвиток, матеріальної допомоги на їх утримання не надають.
Згідно висновку органу опіки та піклування Головненської селищної ради від 12.09.2022 ОСОБА_3 рекомендовано змінити ставлення до виховання та утримання дітей, однак ОСОБА_3 і ОСОБА_4 продовжують ухилятися від виконання батьківських обов`язків, про дітей не піклуються, не дбають про них, повністю усунулися від дітей.
Ураховуючи наведене, просила позбавити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і встановити над ними опіку, призначивши опікуном її – ОСОБА_1 .
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 28 червня 2023 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені позивачки ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Відповідачі та третя особа відзив на апеляційну скаргу не подали.
У судовому засіданні позивачка та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав і просять її задовольнити.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, відповідачі і представник третьої особи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Крім того, від цих учасників справи надійшли письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності та про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не повністю самоусунулися від виховання і утримання дітей, оскільки сам факт їх прибуття у судове засідання вказує на їх небайдужість до батьківських обов`язків. Між сторонами існує конфлікт, що негативно впливає на взаємовідносини дітей з батьками, які проживають з позивачкою. У цій справі не втрачена надія на позитивне виправлення ситуації в сім`ї відповідачів, передбачені чинним законодавством заходи громадського та державного контролю за ставленням до дітей не вичерпані, а тому застосування до відповідачів такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, на даний час буде передчасним.  
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без повного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями повторних свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 (а.с.28, 29).
Діти проживають разом із бабою – позивачкою ОСОБА_1 , яка згідно наявних у справі даних являється пенсіонеркою, до кримінальної відповідальності не притягувалася, є здоровою, проживає у с. Сильне в будинку, який винаймає, власного помешкання на території селищної ради не має. 
Відповідачі проживають окремо від цих дітей та мають ще трьох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».
Орган опіки та піклування Головненської селищної ради надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (додаток до рішення виконкому від 23.08.2022 № 30). Висновок обґрунтовано тим, що при прийнятті такого рішення було враховано те, що діти проживають із бабусею, але не встановлено вагомих підстав для доцільності позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 , оскільки налагодження близьких та довірливих родинних відносин в сім?ї буде лише сприяти позитивному результату у долі дітей. Рекомендовано матері по можливості спілкуватися зі своїми дітьми, а також змінити ставлення до виховання та утримання своїх дітей. Також, в інтересах дітей, краще зберегти їх родинні зв`язки з матір`ю (а.с.15).
Аналогічний висновок надано органом опіки та піклування Головненської селищної ради (додаток до рішення виконкому від 24.01.2023 № 3) про недоцільність позбавлення батьківських прав уже обох батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_5 . При прийнятті рішення було враховано те, що діти проживають із бабусею, але не встановлено вагомих підстав для доцільності позбавлення батьківських прав батьків (а.с.47).
Апеляційний суд доходить висновку, що орган опіки і піклування зробив формальні, загальні висновки щодо ситуації між батьками і дітьми та не конкретизував, на підставі чого дійшов своїх висновків.
Між обома рішеннями виконкому минуло фактично 5 місяців. Однак, висновок не містить жодної мотивації, чи налагоджено за цей час близькі та довірливі родинні відносини між батьками і їх обома дочками, чи батьки спілкуються зі своїми дітьми та чи змінили вони і яким чином своє ставлення до виховання та утримання дочок.
Разом із тим, як встановлено судом апеляційної інстанції на підставі поданих стороною позивача з урахуванням вимог ст. 12 ЦПК України письмових доказів, батьки за час навчання дітей у Любомльській дитячій музичній школі жодного разу не були присутні на батьківських зборах, концертах, не цікавилися їх успіхами у навчанні. Питаннями їх супроводу до школи та щодо батьківської плати вирішувала лише бабуся ОСОБА_1 (характеристики на дітей).
Батьки не надавали допомогу у лікуванні та догляді ОСОБА_10 після отриманого опіку ноги у жовтні 2021 року (виписка з реєстраційної карти).
Під час вступних іспитів ОСОБА_11 протягом червня 2023 року батьки із нею не відвідували навчальний заклад – Волинський фаховий коледж культури і мистецтв. Після вступу дитини батьки у вересні 2023 року також не з`являлися у коледжі та не цікавилися її життям і навчанням, не брали участі у вирішенні питань її поселення у гуртожиток. Цими питаннями займалася бабуся ОСОБА_1 (інформація коледжу).
Оплату за гуртожиток за вересень і жовтень 2023 року здійснено ОСОБА_1 (квитанції).
Чергові акти обстеження умов проживання дітей, складені 16.10.2023 містять пояснення ОСОБА_3 про їх з чоловіком бажання налагодити відносини з дітьми, брати участь у їх вихованні та матеріальному забезпеченні та що бабуся перешкоджає спілкуванню дітей і батьків.
Наведене підтверджує лише про певні бажання відповідачів та відсутність фактичних конкретних дій щодо виконання своїх обов`язків.
Відповідачі, крім голослівних тверджень, не надали жодного належного, допустимого і достовірного доказу про утримання дітей, їх матеріальне забезпечення (придбання їм одягу, взуття, продуктів харчування, необхідних предметів для навчання та розвитку), про понесення витрат на лікування або ж про надіслання чи передання щомісячно на зазначені потреби коштів позивачці ОСОБА_1 , з якою діти проживають.
Посилання відповідачів на бажання самої позивачки брати участь у вихованні дітей – відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідачі фактично переклали свій обов`язок щодо виховання і утримання цих дітей на бабу, повністю самоусунувшись від самостійного виконання своїх безпосередніх обов`язків. 
Із технічного запису встановлено, що судом першої інстанції було заслухано думку обох дітей щодо заявленого позову, які пояснили, що батьки не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, не забезпечують необхідного харчування, лікування, не спілкуються з ними, не вітають на дні народження, не виявляють до них жодного інтересу.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд розцінює як ухилення відповідачів від виховання та утримання дітей лише за їх винної поведінки, а саме свідомого нехтування своїми обов`язками.
Ураховуючи наведені обставини справи, норми законодавства та судової практики, апеляційний суд доходить висновку про доведеність позивачем заявлених нею вимог та необхідність задоволення позову про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно обох дочок.
Згідно зі ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування – над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.
Оскільки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не досягла чотирнадцяти років, то над нею встановлюється опіка, а над ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлюється піклування.
Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа (ч. 1 с. 244 СК України).
Позивачка являється дієздатною особою і бажає бути опікуном і піклувальником дітей, а жодних доказів про неможливість цього ні відповідачі, ні третя особа суду не надали.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду.
У зв`язку із задоволенням позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за їх подання у розмірі 4962 грн (1984,80 + 2977,20) необхідно стягнути із відповідачів на користь позивачки у рівних частках – по 2481 грн (4962 : 2) з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                      П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 28 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити піклування над неповнолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначивши її піклувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши її опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одній) гривні з кожного судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.    

Головуючий – суддя    

Судді