КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                    
Апеляційне провадження                                                    Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/16529/2023
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  м. Київ                                                                                         Справа № 369/14892/20

11  грудня  2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                       - Борисової О.В.    
                                  - Левенця Б.Б.
 при секретарі          - Смолко А.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лукашевої Зої Володимирівни на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Волчко А.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу,-
 
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до   ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу.
В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 21 липня 2020 року між ним та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою:       АДРЕСА_1 .
Зазначає, що того ж дня ним було передано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США, що підтверджується розпискою. 18 серпня 2020 року ОСОБА_2 було передано ще 2000 доларів США.
Однак, 30 жовтня 2020 року ОСОБА_2 під час телефонної розмови сказав, що продаж земельної ділянки його вже не цікавить та не погодився укласти зазначений договір,  не зазначив причин відмови.
Окрім того, на прохання повернути надані кошти, ОСОБА_2 відмовився та перестав відповідати на телефонні дзвінки.
Вважає, що передана ним грошова сума ОСОБА_2 у розмірі 18 000 доларів США є авансом, який   відповідач  має йому повернути у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу земельної ділянки не укладений.
Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 18 000 доларів США.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс в розмірі 18000,00 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 5059,81 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2023 року заяву представника відповідача   ОСОБА_2 адвоката Скрицького Анатолія Казимировича про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.07.2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу про повернення сплаченого авансу задоволено.
Поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу скасовано.
У жовтні 2023 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лукашевої Зої Володимирівни надійшла заява про забезпечення позову. 
В обгрунтування  вимог  вказаної заяви  представник позивача зазначає, що 25 листопада 2021 року Вишневимвідділом державної виконавчої служби у Бучанськомурайоні Київської  області ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито  виконавче  провадження № НОМЕР_5 про стягнення з  ОСОБА_2 18000,00 тис. доларів США.
25 липня 2022 року Вишневим ВДВС у Бучанському районі  Київської  області ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито  виконавче  провадження № НОМЕР_3 про стягнення з  ОСОБА_2 (боржника) судового збору у справі № 369/14892/20 в розмірі 5059,81 грн. (виконавчий лист від 18.02.2022 року № 369/14892/20).
Вказані  вище два виконавчіпровадження  об`єднані у зведене  виконавче  провадження НОМЕР_4.
Згідно  інформації з Державного реєстру  речових прав на нерухоме  майно та Реєстру прав власності на нерухоме  майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного  реєстру  заборон  відчуження об`єктів нерухомого майна щодосуб`єкта  встановлено, що єдинемайно, яким володів боржник ОСОБА_2 , була  земельна   ділянка з кадастровим номером 3222481601:01:012:5022, повернення авансу за продаж якої  було предметом судового розгляду  справи №369/14892/20 між сторонами виконавчого  провадження, однак ще до набрання рішенням законної сили 08.12.2020 року, вище вказана  земельна  ділянка   була продана ОСОБА_2 .
Однак, рішенням  Києво-Святошинського районного суду Київської  області у справі № 369/7610/22 (яке було  залишено в силі  постановою  Київського  апеляційного суду, що оскаржується  в касаційному порядку) майно,  яке було  придбане ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , з 05.12.2009 року перебувають в шлюбі), визнано  спільною  сумісною  власністю подружжя та визначено  частку ОСОБА_2 у вищезазначеному майні, а саме на: житловий  будинок, загальною площею 142,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23474193332224), який  знаходиться на земельнійділянці з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0.0345 га, з цільовим  призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарськихбудівель і споруд (присадибнаділянка) (реєстраційний номер об`єкта  нерухомого майна 1968736432224) за адресою:           АДРЕСА_2 , що були  придбані та зареєстровані 23.10.2020 рокуна праві  власності за ОСОБА_3 .
Тобто, вище вказане  майно було  придбано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 під час судового розгляду  справи №369/14892/20, після  отримання авансу у розмірі 18 000 вісімнадцяти  тисяч) доларів США від ОСОБА_1 .
Зазначала, що  25 вересня 2023 року моніторингом  Інтернет-ресурсів, а саме: на сайті «ОЛХ» було  виявлено  публікацію  від 12.09.2023 року  за № ID ІНФОРМАЦІЯ_7 «Продам затишне  сімейне  гніздечко-будинок» від  користувача « ІНФОРМАЦІЯ_5 », де вказана адреса:    АДРЕСА_2 .Посилання:    ІНФОРМАЦІЯ_6
Тобто, зловживаючи своїми  процесуальними правами, маючи  прямий  умисел, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вчиняють  неправомірні  дії, спрямовані на відчуження  єдиного майна, яким вони спільно володіють з метою ухилення від виконання  двох  рішень  Києво-Святошинського районного суду  Київської області.
Зазначає, що невжиття заходів  забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій (здійснення перереєстрації майна) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся  до суду. У разі, якщо до закінченнярозгляду даної справи відповідачем (іншою особою) буде перереєстроване вищевказане  майно, то позивач не зможе  захистити або  поновити  свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових  звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі  унеможливить  поновлення  порушених  чи  оспорюваних прав або  інтересів   позивача.
Враховуючи  викладене, просила суд заборони ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та органам державної  реєстрації   речових прав на нерухоме  майно, в тому числі особам, які  виконують   функції державного реєстратора   речових прав на нерухоме  майно, вчиняти будь-які  дії  щодо  реєстрації, тому числі, але не обмежуючись, вносити  зміни в Державний  земельний кадастр (Держгеокадастр), в тому числі  щодо створення нових номерів (поділ) на земельніділянки, державну  реєстрацію речових прав та їх  обтяжень на нерухоме: скасування  державної реєстрації  речових прав та їх  обтяжень на нерухоме  майноі відкриття та/або  закриття   розділів в Державному реєстрі  речових прав на нерухоме   майно, а також  вносити до Державного реєстру  речових прав на нерухоме  майно записи про державну  реєстрацію  речових прав та їх  обтяжень, записи про скасування  державної реєстрації  речових прав та їх  обтяжень, зміни до таких записів  відчуження  чи  реєстрації права власності на об`єкти  нерухомого майна що є спільною сумісною  власністю  подружжя ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), а саме:
- житлового  будинку загальною  площею 142,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23474193332224, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0,0345 га, зареєстрованого за ОСОБА_3    23.10.2020 року;
 земельної  ділянки з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0.0345 га за адресою:   АДРЕСА_2 , зареєстрованої за ОСОБА_3    ІНФОРМАЦІЯ_4 .
До набрання  рішенням законної  сили заборонити ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_2 ) та органам державної  реєстрації   речових прав на нерухоме  майно, в тому числі особам, які  виконують  функції державного реєстратора  речових прав на нерухоме  майно, вчиняти  дії, зокрема, але не  обмежуючись, щодозміни цільового  призначення, поділу  чи  об`єднання, передачі у власність   або в оренду, купівлі-продажу, дарування, міни, продажу на торгах (аукціоні) щодо  об`єктів  нерухомого майна, а саме:
житлового  будинку, загальною  площею 142,5 кв. м за адресою:     АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта  нерухомого майна 23474193332224, розташованого на земельній  ділянці з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0,0345 га, зареєстрованого за ОСОБА_3    23.10.2020 року, 
земельної  ділянки з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0.0345 га за адресою:   АДРЕСА_2 , зареєстрованої за ОСОБА_3 23.10.2020 року (реєстраційний номер об`єкта  нерухомого майна 1968736432224).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лукашевої Зої Володимирівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу залишено без задоволення.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 19 жовтня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лукашева Зоя Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року та прийняти нове судове рішення про  задоволення заяви про забезпечення позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права та необгрунтовану відмову у прийнятті доказів, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у справі № 369/14892/20.
Вказує на те, що висновки суду першої інстанції є помилковими, виходячи з наступного.
Посилається на те, що представником позивача були долучені до заяви докази, які підтверджують вчинення ОСОБА_2 (спільно з його дружиною ОСОБА_3 ) ще з 2020 року неправомірних дій, спрямованих на приховування (відчуження/придбання) майна, яким наразі він володіє спільно  з дружиною, ОСОБА_3 , з метою ухилення та унеможливлення виконання  можливого рішення суду про повернення ОСОБА_1 сплаченого авансу.
Також, надані докази того, що під час розгляду справи  №369/14892/20 єдине майно, яким володів ОСОБА_2 ,була земельна ділянка з кадастровим номером 3222481601:01:012:5022, повернення авансу за продаж якої був предметом даного судового розгляду, однак ще до набрання рішенням законної сили 08.12.2020 року  вказана  земельна  ділянка  була продана ОСОБА_2 третій особі. Також  були надані  докази того, що сім`я ОСОБА_4 намагається продати через Інтернет-сайт «ОЛХ» єдине майно, яке у них залишилось.
 Зазначає, що  рішенням  Києво-Святошинського районного суду Київської   області у справі №369/7610/22 майно, яке було  придбане ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_3  визнано спільною сумісною власністю  подружжя та визначено  частку ОСОБА_2 у вищезазначеному майні, а саме: на житловий  будинок, загальною площею 142,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта  нерухомого майна 23474193332224), який  знаходиться на земельній  ділянці з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0.0345 га, з цільовим  призначенням для будівництва і обслуговування  житлового  будинку, господарських  будівель і споруд (присадибна  ділянка), реєстраційний номер об`єкта  нерухомого майна 1968736432224, за адресою:          АДРЕСА_2 , що були придбані та зареєстровані 23.10.2020  року на праві  власності за ОСОБА_3 .
Тобто, вищевказане  майно  було  придбано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 під час судового розгляду  справи №369/14892/20, після  отримання авансу у розмірі 18 000  доларів США від  ОСОБА_1 .
Враховуючи дані  обставини, 28 вересня 2023 року представником  апелянта  було подано клопотання про залучення  співвідповідача у даній справі    ОСОБА_3 , однак у судовому засіданні  усі доводи та докази  представника  були  проігноровані судом першої інстанції  та усно  проголошено  відмову в задоволенні   даного   клопотання.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам представника позивача, не повністю дослідив обставини справи.
04 грудня  2023 року  представником відповідача   ОСОБА_2 адвокатом  Скрицькою  Надією  Анатоліївною на адресу апеляційного суду було направлено відзив на апеляційну скаргу в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що  у період з  01 вересня 2023 року по  30 вересня 2023 року  відповідач ОСОБА_2   брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в зоні бойових  дій  в межах  Часовоярської  територіальної громади Бахмутського району Донецької області, а тому в цей час ні ві
Зазначає, що в даній справі  вже існує ухвала  Києво-Святошинського  районного суду  Київської області  від 17 грудня 2020  року  про забезпечення позову, якою заборонено державним реєстраторам вчиняти бідь-які реєстраційні дії щодо  земельної ділянки, що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222481601:01:012:5022. Вказана ухвала не скасована та є чинною.
Вказує також на те, що  позивачем не надано доказів  на підтвердження вартості  того майна, щодо якого він просить вжити заходи забезпечення позову, а тому  неможливо оцінити співмірність таких заходів забезпечення позову  із заявленими позовними вимогами.
Крім того, майно щодо якого подана заява про забезпечення позову , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано на праві  власності за  ОСОБА_3 , яка не є учасником вказаної справи.
Також зазначає, що до скасування заочного рішення  у даній справі,  з банківських рахунків відповідача  на виконання  вказаного рішення суду на корить позивача було стягнуто в рахунок погашення заборгованості  53 017, 08 грн.  
В судовому засіданні  апеляційного суду  представник позивача  ОСОБА_1 адвокат  Лукашева Зоя  Володимирівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
 Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат  Скрицька  Надія Анатоліївна  проти доводів апеляційної скарги  заперечувала, просила  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції  залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача ОСОБА_1 адвокт  Лукашева З.В. посилалась на те, що невжиття заходів  забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій (здійснення перереєстрації майна), зміни цільового  призначення, поділу  чи  об`єднання, передачі у власність   або в оренду, купівлі-продажу, дарування, міни, продажу на торгах (аукціоні) щодо  об`єктів  нерухомого майна а саме: житлового  будинку загальною  площею 142,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23474193332224, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0,0345 га, зареєстрованого за ОСОБА_3    23.10.2020 року;  земельної  ділянки з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0.0345 га за адресою:   АДРЕСА_2 , зареєстрованої за ОСОБА_3   23.10.2020 року, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся  до суду. 
Залишаючи заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лукашевої Зої Володимирівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу без задоволення, суд першої інстанції послався на те, що заявником  належним чином не обгрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову та співмірності вказаних заходів забезпечення позову розміру   позовних вимог. Судом не встановлено, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову  може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову. 
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Згідно п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема,  забороною вчинення  певної дії.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Також заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність  визначених ст.ст. 149, 150 ЦПК України підстав для вжиття вказаних заходів забезпечення позову, так як  нерухоме майно щодо якого  позивач просить заборонити  вчиняти дії щодо  реєстрації (перереєстрації), поділу, відчудження та інше, а саме : житловий  будинок, загальною  площею 142,5 кв.м та земельна ділянка з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0,0345 га за адресою: АДРЕСА_2 в Державному реєстрі   речових прав на нерухоме майно  зареєстроване на праві власності за ОСОБА_3 , яка не є  стороною у даній справі.
Правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано  доказів на підтвердження  співмірності  вказаних заходів забезпечення позову  розміру позовних вимог, так як  докази  вартості   нерухомого майна, щодо якого  позивач просить  застосувати  заборону вчинення  певних дій,  в матеріалах справи відсутні.
 Також  вірним є посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на те, що  ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.12.2020 року, вже було забезпечено заходи забезпечення позову  у даній справі та накладено арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий  номер 3222481601:01:012:5022.
Заборонено нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним у м. Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, видачі свідоцтва про право власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, видачі свідоцтва про право власності, або реєструвати іпотеку та/або заставу нерухомого майна, або вчиняти будь-які інші дії пов`язанні зі зміною власника об`єкту нерухомості, а саме: земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222481601:01:012:5022.Застосовані заходи забезпечення позову від 17.12.2020 року не скасовано та вони продовжують діяти.
Доводи апеляційної скарги про те, що   ОСОБА_2 (спільно з його дружиною ОСОБА_3 ) ще з 2020 року  вчиняються неправомірні дії, спрямовані  на приховування (відчуження/придбання) майна, яким наразі він володіє спільно  з дружиною, ОСОБА_3 , з метою ухилення та унеможливлення виконання  можливого рішення суду про повернення ОСОБА_1 сплаченого авансу, колегія суддів відхиляє, так як  належних та допустимих доказів  на підтвердження  вчинення  відповідачем таких  дій суду не надано.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що  суду були надані  докази того, що сім`я ОСОБА_4 намагається продати через Інтернет-сайт «ОЛХ» єдине майно, яке у них залишилось, так як із наданих  роздруківок  з мережі Інтернет не вбачається, яке саме майно продається за вказаними оголошеннями та що воно належить  сім`ї ОСОБА_4 .
 Посилання  в апеляційній скарзі на те, що  рішенням  Києво-Святошинського районного суду Київської   області у справі №369/7610/22 майно, яке було  придбане ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_3 визнано спільною сумісною власністю  подружжя та визнано за ОСОБА_2   право власності на 1/2 частину  житлового  будинку, загальною площею 142,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта  нерухомого майна 23474193332224), який  знаходиться на земельній  ділянці з кадастровим номером 3222481601:01:054:5447, площею 0.0345 га,  за адресою:       АДРЕСА_2 , правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Вказаним судовим  рішення у справі за позовом Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції   (м. Київ) до  ОСОБА_2 вказане  майно  було визнано  спільною сумісною власністю подружжя та визначено частку боржника у майні, яким він спільно володіє з іншою особою з метою звернення стягнення  на вказане майно.  З наданої представником  позивача  інформації про виконавче провадження  № НОМЕР_5 вбачається, що  державним виконавцем накладено арешт на кошти та на майно боржника ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що ухвалаКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року  постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лукашевої Зої Володимирівни.

 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лукашевої Зої Володимирівни залишити без задоволення. 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року

 
Головуючий:                                                      Судді: