КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №755/2850/23                                                                                   Головуючий у І інстанції - Гаврилова О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/10803/2023                                   Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про захист прав споживачів, 
 
установив:
 
ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «АК «Київводоканал» про захист прав споживачів.  
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не була виконана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року про залишення позову без руху, у якій суд зазначив позивачу про необхідність надіслати відповідачу листом з описом вкладення копій позовної заяви та доданих до неї документів.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що він 25 травня 2023 року через систему «Електронний суд» направив на адресу суду заяву, в якій вказав, що виконати обов`язок надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів неможливо технічно, оскільки сам процесуальний документ, який подається до суду створюється в самій системі та за її допомогою відправляється до суду, а у паперовому вигляді не існує взагалі.
До заяви позивачем долучено скріншот про відправлення на офіційну електронну адресу відповідача позовну заяву у справі з вкладенням.
Зазначив, що електронна адреса відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку позивач направив позовну заяву з додатками виставлена на офіційному сайті відповідача, в розділі контакти.
Також, на всіх процесуальних документах (бланках) відповідача, які надсилаються до суду та позивачу зазначена електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 .    
Просив, скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст.185 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Оскільки позовну заяву ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року було залишено без руху, станом на 29 травня 2023 року позивач недоліки не усунув, а саме, проігнорував вимоги щодо надсилання відповідачу листом з описом вкладення копій позовної заяви та доданих до нього документів, районний суд прийшов до висновку про повернення позовної заяви позивачу.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
За правилом ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
З матеріалів справи вбачається, що 24 травня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» направив на адресу Дніпровського районного суду м. Києва заяву про усунення недоліків позовної заяви, встановлені ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року.
Зокрема, у дані заяві позивач зазначив, що враховуючи функціонал підсистеми «Електронний суд», виконати обов`язок надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів неможливо технічно, оскільки сам процесуальний документ, який подається до суду створюється в самій системі та за її допомогою відправляється до суду, а у паперовому вигляді не існує взагалі.
Позивач також вказав, що без реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі не можливо в підсистемі «Електронний суд» відправити копію позову відповідачу.
До заяви позивачем було долучено скріншот про відправлення на офіційну електронну адресу відповідача позовної заяви у даній справі з вкладенням.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово висловлювався щодо подання позову через «Електронний суд».
Так, всі документи в «Електронному суді», є електронними доказами (документами), та згідно ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», є оригінальним документом.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, у судах функціонує Єдина судова інформаційна (автоматизована) система.
Порядок використання електронного цифрового підпису врегульований ЗУ «Про електронні довірчі послуги» від 05 жовтня 2017 року.
Позивач підписує позов та інші процесуальні документи кваліфікованим цифровим підписом (КЕП).
Кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.
Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
При відправці документів через «електронний суд» чи на електронну адресу відповідача підпис позивача (КЕП) можна перевірити.
В постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року (справа №202/2965/21) зазначено, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.
Крім цього, Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2022 року (справа №160/24302/21) було сформовано правову позицію, де зроблено посилання на роботу підсистеми «Електронний суд», яка діє однаково в судах по всій Україні.
Зокрема у вказані постанові зазначено, що враховуючи функціонал вказаної підсистеми, виконати обов`язок надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів неможливо технічно, оскільки сам процесуальний документ, який подається до суду (наприклад позовна заява, відзив, клопотання, тощо) створюється у самій системі та за її ж допомогою відправляється до суду, а у паперовому вигляді не існує взагалі.
Отже, до відправлення за допомогою підсистеми «Електронний суд» самого документу, відправити його копію звичайною поштою неможливо, оскільки самого документу у паперовому вигляді та його копій не існує.
У даному випадку позовну заяву подано фізичною особою через підсистему «Електронний суд», а тому відсутні підстави вважати, що в суду існує необхідність в отриманні копій позовної заяви, яка сформована і подана у вигляді електронного документу.
Введення норми щодо зобов`язання учасника справи надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів нівелює сенс використання підсистеми «Електронний суд», перевага якого полягає якраз у можливості не мати необхідності виготовлення багатьох копій документів на папері.
Крім цього, враховуючи функціонал вказаної підсистеми, виконати обов`язок надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів неможливо технічно, оскільки сам процесуальний документ, який подається до суду (наприклад позовна заява, відзив, клопотання, тощо) створюється у самій системі та за її ж допомогою відправляється до суду, а у паперовому вигляді не існує взагалі.
Отже, до відправлення за допомогою підсистеми «Електронний суд» самого документу, відправити його копію звичайною поштою неможливо, оскільки самого документу у паперовому вигляді та його копій не існує.
Водночас, Верховний Суд звертав увагу на те, що судам при прийнятті позову необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, алей реальним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі №420/12942/21.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.        
Отже, передчасним є висновок суду першої інстанції про те, що  ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви, встановлені ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року. 
Більш того, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи містяться докази надсилання позивачем копії позовної заяви з описом додатків на офіційну адресу відповідача, про що надано підтвердження, яке міститься в матеріалах справи.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст.7,30,367,369,374,379,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько
 
Судді                                                                         Т.О. Писана
 
С.О. Журба