ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10592/21                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Кушнова А.О.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 грудня 2023 року                                                                                        м. Київ
 Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                            Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                               Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нерозподілення та незабезпечення належним житловим приміщенням ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України внести зміни до облікової справи ОСОБА_1 з урахуванням вимог статті 27 Постанови Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 №193 «Про затвердження Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей», а саме надати додаткову кімнату та включити до списку осіб, які мають право на одержання трьохкімнатної квартири;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України внести ОСОБА_1 до списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень згідно з частиною 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 3.21 наказу МВС України від 28.007.2007 №278 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень», як особу звільнену з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведення інших організаційних заходів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України розділити та забезпечити належним житловим приміщенням ОСОБА_1 ;
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України. Водночас, апелянт вказує, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факти того, що протягом 3,5 років Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України вживала будь-яких заходів з метою забезпечення його належним житловим приміщенням. В тому числі, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України не вчиняла юридично значимих й обов`язкових дій на користь позивача, не розглядала цих питань на засіданні житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , не проводила уточнення черговості та черг на отримання житла, не клопотала та не повідомляла Головне управління Національної гвардії України про необхідність та потребу забезпечення житлом військовослужбовців, які були звільнені, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, тобто, проявила протиправну бездіяльність.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно копії посвідчення серія НОМЕР_2 від 14.05.2015, ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій та має пільги передбачені законом.
У відповідності до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 30.03.2018 №82, припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: полковника ОСОБА_1 (У-037612), старшого помічника начальника оперативного відділення штабу (ВОС 0210003), звільненого відповідно до пункту «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 09.02.2018 №15 о/с у запас з правом носіння військової форми одягу, 01.04.2018 (останній день щорічної основної відпустки за 2018 рік.
22 липня 2021 року ОСОБА_1 подано командирові Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України заяву (вх. №К-61), в якій просив:
- надати довідку, в яких списках обліку та яким на черзі для одержання житлової площі він перебуває на даний час;
- надати інформацію відносно розміру житлової площі, яку йому визначено, та якими нормативно-правовим актами керувалась житлово-побутова комісія військової частини при її визначенні;
- надати інформацію відносно того, скільки одно, двох та трьох кімнатних квартир було отримано та розподілено військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.04.2018 по теперішній час.
Листом від 26.07.2021 №18/11/4-К-61-1700 Військова частина № НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 по першому питанню, що він та його донька ОСОБА_2 з 28.04.2016 перебувають у загальній черзі на отримання житла за №51, а в першочерговому списку за №21 з 28.04.2016, як учасник бойових дій.
По другому питанню Військова частина № НОМЕР_1 у наведеному листі зазначила, що житлово-побутова комісія військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України керується чинними нормативно-правовими актами при визначенні розміру житлової площі, що надається громадянам, а саме: наказом МВС України від 28.07.2007 №278 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житловим приміщень», статтями 47, 48 Житлового кодексу Української РСР та пунктом 53 Правил обліку громадян, які потребуються поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 №470, де передбачається, що «жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра житлової площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадянам жилою площею в даному населеному пункті…».
По третьому питанню у листі від 26.07.2021 №18/11/4-К-61-1700 Військова частина НОМЕР_1 довела до відома ОСОБА_1 про те, що у період з 01.04.2018 по дату відповіді розподілено військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України житлової площі, а саме: однокімнатних квартир - загальна кількість 11, з яких 10 службових; двокімнатних квартир - загальна кількість 15, з яких 9 службових; трикімнатних квартир - загальна кількість 8, з яких 5 службових; чотирикімнатних квартир - загальна кількість 2, з яких 1 службова.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо нерозподілення та незабезпечення належним житловим приміщенням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон № 2011-XII).
Згідно статті 1 вищевказаного Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 12 Закону № 2011-XII визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
В силу вимог ч. 9 ст. 12 Закону № 2011-XII, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року №278, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2007 року за №942/14209, затверджено Інструкцію з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень (далі - Інструкція №278).
Пунктом 3.1 даної Інструкції закріплено, що військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують  поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до законодавства. 
З приписами п. 3.3 Інструкції №278, з метою дотримання вимог чинного законодавства при веденні обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та використання житлової площі у військових частинах утворюються житлово-побутові комісії. Житлово-побутова комісія створюється за наказом командира військової частини в складі 5 - 9 осіб. Головою житлово-побутової комісії призначається заступник командира з тилу. Крім того, за наказом командира визначаються заступник голови житлово-побутової комісії військової частини та технічний секретар. Засідання житлово-побутової комісії проводиться не менш як один раз на місяць.
Відповідно до п. 3.4 Інструкції №278, на житлово-побутові комісії покладаються: розгляд питань щодо зарахування або зняття військовослужбовців з квартирного обліку; унесення змін до облікових справ військовослужбовців; розподіл житлової площі, яка надійшла від Головного управління Національної гвардії України, між військовослужбовцями, що перебувають на квартирному обліку у військовій частині; надання пропозицій командирові військової частини щодо надання службової житлової площі військовослужбовцям військової частини; розгляд клопотань військовослужбовців військової частини щодо приватизації житлової площі; надання пропозицій до     Головного управління Національної гвардії України щодо включення (виключення) житлових приміщень із числа службових.
Положеннями п. 3.8 Інструкції №278 передбачено, що військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлово-побутової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. У рішенні вказуються  дата  взяття  на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, у першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списку осіб,  які  користуються правом першочергового отримання житлових приміщень (додаток 3), або до списку осіб, які користуються правом позачергового  отримання житлових приміщень (додаток 4),  а в разі відмови у взятті на облік - підстави  відмови  з  посиланням  на відповідні норми житлового законодавства.  Датою зарахування на облік уважається день, коли житлово-побутовою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Пунктом 3.13 Інструкції №278 закріплено, що на кожного військовослужбовця, узятого на квартирний облік, заводиться облікова справа, яка є документом суворої звітності. Обліковій справі надається номер, відповідний номеру книги обліку осіб, що перебувають на черзі для одержання житлового приміщення.
Ця книга є документом суворої звітності. Облікові справи зберігаються як документи суворої звітності за місцем квартирного обліку. Після надання військовослужбовцям житла для постійного проживання облікові справи зберігаються не менше 5 років у виконавчому органі районної, міської, районної в місті ради. Після закінчення зазначеного строку справа знищується в установленому порядку.
В силу вимог  п. 3 Інструкції №278, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду та користуються правом позачергового одержання житла.
Згідно п. 4.1 Інструкції №278, житлові приміщення надаються військовослужбовцям, що перебувають на квартирному обліку, згідно з чергою, яка визначається часом узяття на облік або занесенням до списків на пільгове одержання житлової площі. Винятком можуть бути випадки, передбачені чинним законодавством.
Відповідно до п. 4.4 Інструкції №278 уся житлова площа, яка надходить до     Національної гвардії     України для забезпечення військовослужбовців, розподіляється рішенням     Головного управління Національної гвардії України     між військовими частинами, виходячи з часу перебування військовослужбовців на квартирному обліку. 
Розподіл житлової площі проводиться житлово-побутовою комісією зазначеної частини серед військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку.
Черговість розподілу житлової площі визначається пропорційно до кількості осіб, які перебувають на квартирному обліку, у відсотковому відношенні до видів черги, у межах календарного року поставлення на квартирний облік, з урахуванням попереднього забезпечення. Рішення житлово-побутової комісії військової частини розглядається і затверджується центральною житлово-побутовою комісією     Головного управління Національної гвардії України.
За правилами п. 4.5 Інструкції №278, перевагою в одержанні житлових приміщень у межах календарного року взяття на квартирний облік користується категорія осіб, які перебувають на квартирному обліку в списках позачергового одержання житлових приміщень, потім ті, хто стоять на черзі на першочергове одержання житлових приміщень, а далі ті, хто перебувають на квартирному обліку на загальних підставах.
Пунктом 4.6 Інструкції №278 передбачено, що  правом позачергового одержання житлового приміщення, крім осіб, зазначених у     статті 46 Житлового кодексу Української РСР, користуються:
особи, звільнені з військової служби і визнані інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, або захворювання, одержаного під час проходження військової служби. Житлові приміщення в населених пунктах, обраних ними для проживання з урахуванням установленого порядку, надаються позачергово за рахунок військових формувань або органів виконавчої влади, у яких вони перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов;
особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і належать до категорій I та II.
Військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби в запас чи відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або організаційними заходами в разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військових частинах.
У позачерговому порядку в разі потреби поліпшення житлових умов надаються житлові приміщення сім`ям військовослужбовців, які загинули (померли) або зникли безвісти під час проходження військової служби, за місцем їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
За рішенням Зборів офіцерів військової частини, закладу або установи     Національної гвардії     України, прийнятого не менш як двома третинами присутніх, порушується клопотання перед житлово-побутовою комісією щодо виділення житла військовослужбовцям поза чергою.
Правом першочергового одержання житлового приміщення користуються особи, зазначені у   статті 45 Житлового кодексу Української РСР.
Отже, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення. При цьому, такі військовослужбовці користуються правом позачергового одержання житла.
Як вбачається з матеріалів справи,   ОСОБА_1 подано голові житлової комісії рапорт №38 від 01.04.2016 про взяття його на облік для одержання житлової площі (поліпшення житлових умов) у складі 2 осіб: ОСОБА_1 та його доньки - ОСОБА_2 (а.с. 90).
Відповідно до Витягу з протоколу №10 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 квітня 2016 року, ухвалено задовольнити прохання полковника ОСОБА_1 , 1974 р.н., старшого помічника начальника відділення. Рахувати на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_1 НГУ складом родини 2 особи, в т.ч.: позивач, донька ОСОБА_2 2000 р.н. на загальних підставах з 28.04.2016 згідно із пунктом 13, підпункту 6 «Правил..» та включити в списки на першочергове отримання житла з 28.04.2016, відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 74).
Таким чином, наявність у позивача права на одержання житлових приміщень, передбаченого частиною 9 статті 12 Закону № 2011-XII, підпунктом 4.5 пункту 4 Інструкції №278, підтверджується Витягом з протоколу №10 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2016  та не заперечується відповідачем.
Як апелянт, зазначаючи про протиправну бездіяльність відповідача, вказує, що  протягом 3,5 років Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України вживала будь-яких заходів з метою забезпечення його належним житловим приміщенням. В тому числі, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України не вчиняла юридично значимих й обов`язкових дій на користь позивача(не розглядала цих питань на засіданні житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , не проводила уточнення черговості та черг на отримання житла, не клопотала та не повідомляла Головне управління Національної гвардії України про необхідність та потребу забезпечення житлом військовослужбовців, які були звільнені, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Колегія суддів враховує вищевказані доводи апелянта, разом з тим зазначає, що, відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2021 №18/11/4-К-61-1700, ОСОБА_1 перебуває в черзі на отримання житла (поліпшення житлових умов) на загальних підставах за №51, а в першочерговому списку в черзі за №21 (а.с. 12).
Таким чином, як вірно вказано судом першої інстанції, перед позивачем на отримання житла (поліпшення житлових умов) в загальній черзі перебувають 50 осіб, а в першочерговому списку 20 осіб.
Слід зазначити, що реалізація позивачем права на отримання житлового приміщення має здійснюватися із дотриманням порядку, тобто, з врахуванням наявної черговості, у тому числі, в частині військовослужбовців, які мають право на отримання житла першочергово із дотриманням процедури, встановленої законом в частині розподілу житлових приміщень.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачем було надано жилі приміщення не в порядку черговості, тобто, з порушенням встановленої черги.
Таким чином, посилання апелянта на необхідність проведення відповідачем уточнення черговості та черг на отримання житла є необгрунтованими.
Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи, що у черзі перед позивачем на отримання житла перебувають інші військовослужбовці, а також те, що позивачем не доведено настання його черги на отримання житла, колегія суддів вважає, що протиправна бездіяльність відповідача у такому випадку відсутня.
Крім того, слід звернути увагу на те, що встановлення факту протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за умови покладення на нього обов`язку вчиняти відповідні дії.
При цьому, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, захист порушеного права у спосіб, про який просить позивач, за відсутності обставин стверджувати, що черговість ОСОБА_1 у черзі настала, буде мати своїм наслідком порушення вимог статті 21 Конституції України в частині прав інших військовослужбовців, що передують йому у відповідній черзі на отримання житла.
З приводу вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача внести його до списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 або житлово-побутової комісії військової частини про включення його до списку осіб, які користуються правом позачергового одержання житла.
Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те що, що в межах спірних правовідносин відсутні обставини стверджувати про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

   Суддя-доповідач                                                                         Вівдиченко Т.Р.
          
   Судді                                                                                            Аліменко В.О.
                                                                                                  
                                                                                                         Кузьмишина О.М.