Справа № 438/1441/23                                Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т. 
Провадження № 22-ц/811/3201/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 03 жовтня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26 травня 2008 року, в якій підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Стверджує, що на виконання умов договору відповідачу відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, зазначеним в довідці про зміну умов кредитування, який в подальшому збільшено до 29 000 грн. Зазначає, що банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Вказує, що в процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 17 липня 2023 року становить 33 660,37 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29066,95 грн. та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 4593,42 грн. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26травня 2008 року в розмірі 33 660,37 грн.
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 03 жовтня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 26 травня 2008 року в розмірі 29 066,95 грн. 
У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 4593,42 грн. заборгованості за простроченими відсотками – відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір в розмір 2317,73 грн.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що відповідачка особистим підписом засвідчила, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» є невід`ємною частиною договору про надання банківських послуг, підтвердила, що ознайомилася та погодилася з ними, а оскільки договір про надання банківських послуг є договором приєднання, жодного підпису відповідача під публічно розміщеними «Умовами та правила надання банківських послуг» закон не вимагає. Зазначає, що у заяві, підписаній відповідачкою, зазначена базова процентна ставка в розмірі 1,9 % на місяць, а відтак, їй було відомо про умови кредитування, в тому числі і щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, а у суду не було підстав відмовляти у задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків, оскільки позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором, а надання безпроцентних кредитів забороняється. Вказує, що активація картки та користування кредитними коштами, а також часткове погашення заборгованості свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Вважає, що у випадку незгоди з розрахунком заборгованості, поданим стороною, суд зобов`язаний зазначити правові аргументи на його спростування та навести в рішенні свій розрахунок заборгованості, що є його процесуальним обов`язком. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким ці позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 03 жовтня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 03 жовтня 2023 року призначено на 10 год. 30 хв. 14 грудня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 18 грудня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 14 грудня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 18 грудня 2023 року.
З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, а відтак, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору сторони обумовили ціну договору, яка виражена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами на тих умовах, про які зазначає банк в позовних вимогах, а наданий позивачем витяг з «Умов та правила надання банківських послуг» не містить підпису позичальника, а відтак, не може вважатися частиною кредитного договору. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що 26 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», отримавши кредитну картку для користування кредитними коштами.
В матеріалах справи міститься копія заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яка містить анкетні дані ОСОБА_1 та підписана нею (а.с. 42).
Відповідачка в заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, а також «Тарифами банку», складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Зі змісту заяви, підписаної відповідачкою, вбачається, що ОСОБА_1 просила надати їй банківські послуги за платіжною карткою кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
На виконання умов договору банк видав відповідачу наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 від 10.05.2008 з терміном дії до 05/12, № НОМЕР_2 від 07.06.2012 з терміном дії до 01/16, № НОМЕР_3 від 19.05.2016 з терміном дії до 05/19, № НОМЕР_4 від 25.06.2019 з терміном дії до 05/23. 
Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 за договором № б/н, підтверджується, що 12 травня 2008 року відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 16000 грн., 17 січня 2009 року кредитний ліміт зменшено до 1200 грн., 05 серпня 2009 року кредитний ліміт збільшено до 2700 грн., 16 лютого 2010 року – до 4 000 грн., 12 вересня 2010 року – до 10 000 грн., 25 січня 2011 року кредитний ліміт зменшено до 9 440 грн., 16 серпня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 11440 грн. 03 жовтня 2011 року кредитний ліміт зменшено до 8660 грн., 14 січня 2022 року кредитний ліміт збільшено до 29 000 грн., а 05 жовтня 2022 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.
Випискою по рахунку за період з 10 травня 2008 року по 21 липня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, в тому числі шляхом зняття готівки в банкоматі, оплати товарів та послуг, переказу коштів на банківські карти, а також сплачувала кошти на погашення заборгованості за кредитним договором.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №б/н від 26 травня 2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 17 липня 2023 року вбачається, що така становить 33660,37 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту в розмірі 29066,95 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4593,42 грн.(а.с.20-25).
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.
Підписаною ОСОБА_1 заявою від 26 травня 2008 року, якою оформлено кредитний договір, встановлено, що базова процентна ставка кредитування становить 1,9 % на місяць на залишок заборгованості.
Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 26 травня 2008 року, підписаною ОСОБА_1 , визначено базову ставку кредитування у розмірі 1,9 % в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році, що становить 22,8 % річних (а.с. 55).
Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що для розрахунку розміру процентів, які підлягали сплаті у період до 28 лютого 2022 року, а також з 01 червня 2022 року по 30 вересня 2022 року банком використано збільшену базову процентну ставку до 3,4 % в місяць, що становить 40,8% річних, однак матеріали справи не містять доказів погодження збільшення базової ставки з позичальником.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» як невід`ємні частини кредитного договору.
У витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» передбачено, що банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків в односторонньому порядку.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витягом з «Тарифів Банку» відповідачка ознайомилася та погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 26 травня 2008 року містили умови, зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином для розрахунку розміру процентів, що підлягали сплаті до 28 лютого 2022 року та з 01 червня 2022 року до 30 вересня 2022 року банком використано процентну ставку, яка суперечить умовам укладеного між сторонами договору, зокрема, процентній ставці, зазначеній в заяві від 26 травня 2008 року та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 26 травня 2008 року.
При цьому, в березні 2022 року банк не нараховував відсотки за користування кредитними коштами, тому заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами за цей місяць у позичальника не виникала.
Оскільки у період з 01 квітня 2022 року до 31 травня 2022 року банк нараховував відсотки за базовою ставкою 1,7 % в місяць, що становить 20,4 % річних, а у період з 01 жовтня 2022 року до 17 липня 2023 року – за базовою ставкою 1 % в місяць, що становить 12% річних, відтак, відсотки за користування кредитними коштами за ці періоди нараховані за базовими ставками, що не перевищують розмір базової ставки, узгодженої сторонами умовах договору.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, за період з 01 квітня 2022 року до 31 травня 2022 року та з 01 жовтня 2022 року до 17 липня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за відсотками за користування кредитними коштами становить 3598,69 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом підлягає до часткового задоволення в розмірі 3598,69 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 03 жовтня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами – скасувати та ухвалити постанову, якою ці позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3598,69 грн. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами.
У задоволенні решти вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами – відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 18.12.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк