СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року                              м. Харків                   Справа № 922/2181/23  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Садонцевої Л.К.,
за участю представників сторін справи:
від позивача: Зінчук Я.В., довіреність №83 від 21.09.2023; 
від відповідача (апелянта): Романенко О.М., довіреність №Dp-16-1222 від 27.12.2022; 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків (вх. №1798 Х/2),
на рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 (повний текст складено 07.08.2023) у справі №922/2181/23 (суддя Жигалкін І.П.),
за позовом Акціонерного товариства "Мегабанк", м. Київ, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м.Харків, 
про стягнення 351369,87грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Мегабанк" (надалі – АТ "Мегабанк") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (надалі – ТОВ "Харківгаз Збут") про стягнення заборгованості у розмірі 351369,87грн за договором про надання гарантії №405 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання гарантії №405 від 29.10.2021 в частині повної оплати комісійної винагороди.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі №922/2181/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Харківгаз Збут" на користь АТ "Мегабанк" заборгованість у розмірі 351369,87грн та 5270,55грн судового збору.
Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач - ТОВ "Харківгаз Збут" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі №922/2181/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а висновки місцевого суду відповідач вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. 
В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає наступне:
- з моменту прийняття Національним банком України рішення від 02.06.2022 №361-рш/БТ "Про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних" банківська гарантія АТ "Мегабанк" є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС до фінансового забезпечення у формі банківської гарантії, оскільки неплатоспроможний банк не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед Оператором ГТС, а саме сплатити на його першу вимогу кошти замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу;
- такі висновки обґрунтовані змістом ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яка забороняє здійснення банками під час тимчасової адміністрації виплат на користь кредиторів, а отже з 03.06.2022 (в день опублікування інформації про початок процедури виведення АТ "Мегабанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації) позивач фактично не міг виконувати обов`язки щодо оплати зобов`язань по гарантії відповідно до договору №405 від 29.10.2021;
- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки інформації, викладеній у листі ТОВ "Оператор ГТС України" №ТОВВИХ-23-1969 від 15.02.2023, якою підтверджується те, що з 03.06.2022 на інформаційній платформі Оператора ГТС було обмежено строк дії банківської гарантії AT "Мегабанк";
- 15.03.2023 між ТОВ "ЙЕ Енергія" та ТОВ "Харківгаз Збут" було укладено договір відступлення права вимоги №12А167-29-23, за умовами якого до відповідача частково (у визначеній сумі) перейшло право вимоги до АТ "Мегабанк" щодо повернення банківського вкладу, який був переданий у заставу на підставі договору застави майнових прав на вклад (депозит) від 24.09.2021 №390/406-з;
- у зв`язку з прийняттям рішення про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Мегабанк" (02.06.2022) було припинено дію основного зобов`язання за договором про надання банківської гарантії №405 від 29.10.2021, яке забезпечувалось договором застави від 24.09.2021 №390/406-з, а також враховуючи тривалість форс-мажорних обставин понад 6 місяців (з 03.06.2022 до моменту укладення договору про відступлення права вимоги 15.03.2023), що відповідно до п. 7.2 договору від 24.09.2021 №390/406-з надає заставодавцю право відмовитись від договору, відтак були належні та достатні правові підстави для заміни кредитора в договорах, укладених між ТОВ "ЙЕ Енергія" та АТ "Мегабанк" без будь-якого  додаткового письмового узгодження з боржником (позивачем);
- суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 76, 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність", які не відповідають змісту Конституції України як акту вищої юридичної сили; у Конституційному Суді України на даний час триває розгляд справи №3/239(20)11.06.2020, предметом розгляду за якою є ті ж самі невідповідності Закону №590-ІХ нормам Конституції України;
- вимоги ТОВ "Харківгаз Збут" та AT "Мегабанк" щодо виконання зазначених вище зобов`язань є зустрічними, однорідними, строк виконання яких настав, відповідно такими: зарахування яких допускається законодавством України;
- враховуючи вищенаведене, ТОВ "Харківгаз Збут", керуючись ст. 601 ЦК України, повідомило АТ "Мегабанк" про припинення свого зобов`язання з погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про падання гарантії №405 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 включно в сумі 250684,93грн шляхом повного зарахування наступних зустрічних однорідних вимог;
- після зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання ТОВ "Харківгаз Збут" перед АТ "Мегабанк" щодо погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії №405 від 29.10.2021 припинені в повному обсязі;
- повідомлення про врахування зустрічних однорідних вимог №61704-Сл-1174-0323 від 27.03.2023 це не пропозиція відповідача здійснити певні дії, а заява про факт здійснення в односторонньому порядку юридично значимої дії, яку слід вважати завершеною з дати отримання позивачем такої заяви;
- однак, якщо ця угода суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, то така особа мала право звернутись за захистом своїх порушених законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахуванням ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України; однак доказів такого звернення позивачем не надано.
- за вказаних обставин, враховуючи зустрічність, однорідність взаємних вимог, строк виконання яких настав, відповідач вважає, що ним було правомірно в односторонньому порядку здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Харківгаз Збут" на рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/2181/23; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; призначено справу до розгляду на 01.11.2023 о 11:00 год.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 29.09.2023 від АТ "Мегабанк", позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Свою позицію обґрунтовує наступним:
- починаючи з 02.06.2022 АТ "Мегабанк" перебувало в процесі тимчасової адміністрації, а вже з 22.07.2022 у процесі ліквідації, та на разі здійснює діяльність на підставі та у відповідності до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним в умовах процедури виведення з ринку та ліквідації неплатоспроможного банку;
- відповідач порушив умови укладеного договору про надання гарантії в частині своєчасної сплати комісійної винагороди на користь позивача, починаючи з 01.02.2022, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем обліковується заборгованість зі сплати комісійної винагороди згідно з умовами договору про надання гарантії №405 від 29.10.2021 за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 у загальному розмірі 351369,87грн;
- відповідач безпідставно посилається на те, що з 03.06.2022 на інформаційній платформі Оператора ГТС було відхилено номінації/реномінації відповідача у зв`язку з недостатністю фінансового забезпечення; ТОВ "Харківгаз Збут" не надано будь-яких доказів на підтвердження неможливості АТ "Мегабанк" забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед Оператором ГТС; не підтверджено також тих обставин: чи було таке звернення від відповідача та Оператора ГТС до Банку та чи відмовив АТ "Мегабанк" сплатити на першу вимогу кошти за відповідача за послуги транспортування природного газу в разі невиконання останнім своїх фінансових зобов`язань перед Оператором ГТС; 
- з урахуванням спеціальних норм ч. 4 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зобов`язання банку за договором гарантії припинено саме з 22.07.2022 (початку процедури ліквідації банку), а не з 03.06.2022 (введення тимчасової адміністрації) як стверджує відповідач;
- у відповідь на повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.03.2023 №61704-Сл-1173-0323, АТ "Мегабанк" листом від 11.04.2023 №5621 повідомило відповідача про те, що Банк не надавав згоди ТОВ "ЙЕ Енергія" вчиняти будь-які правочини відносно предмета застави, а тому договір №12А167-29-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023 вважається недійсним; правові підстави для заміни кредитора з ТОВ "ЙЕ Енергія" на ТОВ "Харківгаз Збут" у зобов`язанні відсутні і у апелянта не було жодної правової підстави щодо заміни кредитора у вказаних зобов`язаннях;
- ч. 1 ст. 602 ЦК України та ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлена заборона зарахування зустрічних вимог за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, а тому відповідні доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги;
- надані відповідачем до суду першої інстанції документи не містили жодного посилання на форс-мажорні обставини, які б були підставою для відмови сторін від виконання зобов`язань за договором про надання гарантії.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 задоволено заяву представників АТ "Мегабанк" – адвокатів Беринди О.О. та Зінчука Я.В. про участь у судовому засіданні, призначеному на 01.11.2023 о 11:00 год. по справі №922/2181/23. 

У судовому засіданні апеляційної інстанції 01.11.2023 приймали участь представники відповідача (апелянта) та позивача.
Представник відповідача (апелянта) підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується  матеріалами справи, 29.10.2021 між АТ "Мегабанк" та ТОВ "Харківгаз Збут" укладено договір №405 про надання гарантії (надалі-договір), за умовами якого Банк надає Клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (Бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефеціаром за закупівлею: договором транспортування природного газу №1910000206 від 18.12.2019 (гарантія, зобов`язання) на наступних умовах: сума гарантії - 25000000,00грн; строк дії гарантії - до 28.10.2022 включно (п.1.1. договору).
Відповідно до п. 2.1.2. договору, у випадку отримання від бенефіціара протягом строку дії гарантії письмової вимоги (що відповідає умовам гарантії), а також усіх документів, передбачених умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено), про оплату банком зобов`язань по гарантії в зв`язку з тим, що Клієнт порушив зобов`язання, здійснити платіж по гарантії на користь Бенефіціара на суму, що вказана в письмовій вимозі.
Згідно п. 2.3.1. договору, з урахуванням договору №1 про внесення змін до договору від 29.10.2021, Клієнт (відповідач) зобов`язується за надання Банком послуг за цим договором щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії гарантії сплачувати Банку комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три) відсотки річних із розрахунку суми гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. Комісійна винагорода сплачується на рахунок № НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ 39590621 у АТ "Мегабанк". Комісійна винагорода за жовтень 2021 сплачується не пізніше 08.11.2021.
При цьому сторони встановили, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 28.10.2022, але не менше ніж до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за договором (п. 5.1. договору).
Позивач доводить, що ТОВ "Харківгаз Збут" взяті на себе згідно умов договору №405 від 29.10.2021 зобов`язання в частині сплати банку комісійної винагороди в розмірі 3% річних повністю не виконало, суму комісійної винагороди не оплатило, за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 заборгованість перед Банком складає 351369,87грн.
Відповідачем було сплачено комісійну винагороду в загальному розмірі 195205,48грн починаючи з 29.10.2021 по 31.01.2022.
Як також встановлено судом, 02.06.2022 правлінням Національного Банку України прийнято рішення №261-рш/БТ "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних".
У подальшому, правлінням НБУ прийнято рішення від 21.07.2022 №362-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Мегабанк", на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.07.2022 №506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", за яким розпочато процедуру ліквідації АТ "Мегабанк" з 22.07.2022 по 21.07.2025 та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Мегабанк" провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій І.В. строком на три роки з 22.07.2022 по 21.07.2025 включно.
Отже, починаючи з 22.07.2022 АТ "Мегабанк" перебуває в процесі ліквідації та здійснює свою діяльність на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним в умовах проведення процедури виведення з ринку та ліквідації неплатоспроможного банку.
З метою досудового врегулювання спору щодо неналежного виконання ТОВ "Харківгаз Збут" своїх зобов`язань за договором позивачем 22.09.2022 було направлено на адресу відповідача претензію від 21.09.2022 №1424 з вимогою погасити існуючу заборгованість по сплаті комісії за договором гарантії за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 на суму 351369,87грн.
Зазначену вимогу боржник залишив без відповіді та реагування, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення суми існуючої заборгованості.
Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Харківської області 03.08.2023 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/2181/23, яким позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 351369,87грн та 5270,55грн судового збору.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову враховуючи наступне. 
За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Статтею 193 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
У ст. 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.
Стаття 560 ЦК України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
За змістом положень ст.ст. 561, 566 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана.
Колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором банківської гарантії, а правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами §4 глави 49 ЦК України та глави 22 ГК України.
Умовами договору гарантії сторони узгодили зміст гарантії, порядок її надання та припинення, розмір та порядок сплати винагороди гаранту, гарантійних платежів та процентів за користування грошовими коштами, права та обов`язки сторін, їх відповідальність. Договір гарантії підписаний уповноваженими особами гаранта та принципала та скріплений печатками сторін.
Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія це правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Із змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовним вимог повністю на суму 351369,87грн з огляду на те, що наявність такого боргу підтверджується наявними у справі доказами, тоді як відповідачем не надано документального підтвердження його сплати.
Як вбачається із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором гарантії №405 від 29.10.2021 за період з 29.10.2021 по 21.07.2022: загальна сума комісії, що підлягає сплаті становить 546575,35грн; загальна сума платежів, які клієнт сплатив за цей період становить 195205,48грн; сума боргу, яка утворилась за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 та становить 351369,87грн. 
Доводів щодо правильності розрахунку апеляційна скарга не містить.
Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми заборгованості, наведений позивачем, врахувавши відсутність доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості за договором, суд першої інстанції, з яким також погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 351369,87грн за період з 01.02.2022 по 21.07.2022.
Доводи апелянта про те, що у спірний період, а саме з 03.06.2022 АТ "Мегабанк" стало неплатоспроможним, а тому Банк не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед оператором газотранспортної системи, а саме сплатити на його першу вимогу кошти за замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу, судова колегія апеляційної інстанції не приймає до уваги з огляду на таке.
Як вже вказувалося раніше, 03.06.2022 рішенням НБУ №261-рш/БТ віднесено АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних. Відповідно до відомостей, розміщених у Єдиному державному реєстрі судових рішень, які є відкритою інформацією у розумінні ст. 20 Закону України "Про інформацію", рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2022 у справі №640/12723/22, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 визнано протиправним та скасовано рішення №261-рш/БТ Правління НБУ від 02.06.2022 "Про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних". Ухвалою Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 10.05.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою НБУ на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №640/12723/22. Станом на дату розгляду апеляційної скарги вказане касаційне провадження триває.
При цьому, ст. 266-1 КАС України встановлює особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку.
Відповідно до ч. 9 ст. 266-1 КАС України визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною 1 цієї статті, або окремих його положень:
1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;
2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;
3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди.
Відтак, нормами чинного законодавства України чітко визначено, що визнання протиправним та скасування рішення правління НБУ "Про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних" від 02.06.2022 №261-рш/БТ не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення.
Суд зазначає, що відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.
Приписами ч. 6 ст. 76 Закону України "Про банки та банківську діяльність" встановлено, що розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.
Відповідно до ч. 7 ст. 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність", розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 79 Закону України "Про банки та банківську діяльність", визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень: не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення; не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку; не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.
З аналізу наведених норм закону вбачається, що саме з настанням обставини ліквідації банку припиняється господарська діяльність АТ "Мегабанк", і подальше виконання Банком своїх зобов`язань за діючими договорами стає неможливим. Відтак саме з цього часу (з дня початку процедури  ліквідації банку) АТ "Мегабанк" втратило можливість забезпечувати виконання зобов`язань за договором №405 від 29.10.2021, укладеним  між Банком та ТОВ "Харківгаз Збут" про надання гарантії.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє аргументи скаржника про те, що неможливість виконання Банком зобов`язань за договором гарантії пов`язано з прийняттям НБУ рішення від 02.06.2022 №361-рш/БТ "Про віднесення АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних", оскільки правові наслідки, з якими закон пов`язує припинення виконання зобов`язань за договорами, в силу вимог ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", настають на час прийняття НБУ рішень про початок процедури ліквідації та відкликання банківської ліцензії.
На цій підставі колегія суддів погоджується із доводами позивача та висновками господарського суду першої інстанції про те, що саме з 22.07.2022 (з дня початку процедури ліквідації банку) зобов`язання АТ "Мегабанк" за договором про надання гарантії №405 від 29.10.2021 є припиненими, а не з 03.06.2022 (з дня початку процедури тимчасової адміністрації), про що необґрунтовано зазначає апелянта.
Згідно із ч. 4 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", початок тимчасової адміністрації або будь-які дії, що вживаються Фондом на виконання плану врегулювання, не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну та господарську діяльність банку, зокрема договорів з платіжними організаціями платіжних систем, про надання клірингових, розрахункових послуг, про оренду рухомого та нерухомого майна, про надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони тощо. Приймаючий/перехідний банк є правонаступником неплатоспроможного банку за такими переданими договорами з моменту відчуження/передачі майна (активів) та зобов`язань неплатоспроможного банку. Такі договори виконуються на тих самих умовах, на яких вони були укладені з банком до часу визнання його неплатоспроможним. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд, приймаючий/перехідний банк, неплатоспроможний банк мають право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.
Що стосується посилання скаржника на приписи Кодексу ГТС, наведені в обґрунтування того, що з прийняттям НБУ рішення від 02.06.2022 №361-рш/БТ банківська гарантія не може вважатись такою, що відповідає вимогам цього Кодексу, судова колегія зазначає, що згідно з п. 2 ст. 1 Кодекс ГТС є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України, тобто є спеціальним законом, на підставі норм якого здійснюється регулювання у сфері ГТС. У той же час спірні правовідносини між сторонами стосуються виконання цивільно-правового договору про надання банківської гарантії, однією з сторін в якому, відповідно, є банк.
Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду про безпідставність та необґрунтованість посилання відповідача на обмеження, запроваджені з 03.06.2022 на інформаційній платформі Оператора ГТС щодо строку банківської гарантії АТ "Мегабанк", враховуючи положення абз. 25 п. 3 гл. 2 розділу VIII Кодексу ГТС, а також те, що не зрозуміло з якого ресурсу було отримано відповідачем витяг з інформаційної платформи ГТС. 
Зокрема, вказаною нормою Кодексу ГТС передбачено, що у випадку відмови банку в задоволенні вимоги оператора газотранспортної системи за банківською гарантією на підставах, не пов`язаних з тим, що вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або вимога або додані до неї документи подані банку після закінчення строку дії гарантії, оператор газотранспортної системи має право відмовитися від банківських гарантій, виданих таким банком. Оператор газотранспортної системи публікує на своєму веб-сайті перелік таких банків (далі - Перелік банків, що не виконали зобов`язання).
Належним чином оформленої публікації на офіційному веб-сайті Оператора ГТС про відмову АТ "Мегабанк" від гарантії за договором №405 від 29.10.2021, укладеного з ТОВ "Харківгаз Збут", позивачем надано не було та матеріали справи таких доказів не містять.
Аргументи скаржника про відсутність підстав для стягнення з ТОВ "Харківгаз Збут" заборгованості за договором про надання гарантії, з огляду на правомірне, на думку скаржника, проведення зарахування зустрічних вимог між сторонами, колегією суддів відхиляється з наступних підстав.
За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України "Про банки і банківську діяльність" особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, не має на меті отримання прибутку і не відповідає за зобов`язаннями банків. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (ч. 1 ст. 3 цього Закону).
Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.
Згідно зі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів.
Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Статтею 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.
Відповідно до п. 1, 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому ст. 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується.
Статтею 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.
Тобто, вказаний п. ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" спрямований на захист боржника банку, під час ліквідації банку, який є одночасно і кредитором цього банку, шляхом надання можливості боржнику погасити свою заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами за рахунок коштів на поточних та/або депозитних рахунках боржника у банку, не застосовуючи норми ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
За приписами статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей, відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами протягом 90 днів з дня опублікування відомостей. Відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги, в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.
Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", законодавчі та інші нормативно правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2021 між АТ "Мегабанк" та ТОВ "ЙЕ Еенергія" було укладено договір № 406 про надання гарантії.
З метою забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі за договором про надання гарантії №406 від 29.10.2021, між ТОВ "ЙЕ Еенергія" (застоводавець) та АТ "Мегабанк" (заставодержатель) було укладено договір №390/406-3 застави майнових прав на вклад (депозит), за умовами якого ТОВ "ЙЕ Еенергія" взяло на себе зобов`язання, серед іншого, без письмової згоди Банку не вчиняти будь-яких правочинів відносно предмета застави, в тому числі щодо відчуження предмета застави, відмовлятись від права власності на предмет застави, вчиняти будь-які дії щодо виникнення у третіх осіб будь-яких прав на предмет застави тощо (п. 3.1.1. договору).
Відповідно до пп. 3.1.4. договору застави, ТОВ "ЙЕ Еенергія" без попереднього письмового дозволу АТ "Мегабанк" зобов`язалось не здійснювати уступку права вимоги за предметом застави.
Згідно п. 6.4. договору застави, правочини або інші юридичні дії щодо предмету застави, вчинені з порушенням цього договору та/або чинного законодавства України, в тому числі, але не виключно, щодо відчуження заставодавцем переданого в заставу майна, без письмової згоди заставодержателя є недійсними.
Обмеження, встановлені договором застави, поширюються як на предмет застави в цілому, так і на будь-яке окреме майно, що входить до його складу.
АТ "Мегабанк" у відповіді на відзив вказує, що воно не ТОВ "ЙЕ Еенергія" жодної письмової згоди на будь-які дії, пов`язаної з вчиненням будь-яких правочинів відносно предмета застави, у т.ч. відчуження, відступлення тощо.
15.03.2023 між ТОВ "Харківгаз Збут" та ТОВ "ЙЕ Еенергія" було укладено договір № 12А167-29-23 про відступлення права вимоги. Як вбачається з даного договору ТОВ "ЙЕ Еенергія" у порядку та на умовах, визначених договором відступлення, відступило ТОВ "Харківгаз Збут"  права вимоги до АТ "Мегабанк" за договором №59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою відсотків щомісяця) від 24.09.2021, а саме - за договором відступлення ТОВ "Харківгаз Збут" має право вимагати від АТ "Мегабанк" повернення грошових коштів (банківського вкладу) в розмірі 431640,04грн.
Відповідачем у повідомленні про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.03.2023 № 61704-Сл-1174-0323 вказувалося, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідь на дане повідомлення, а також на заяву відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 27.03.2023 № 61704-Сл-1173-0323, АТ "Мегабанк" листом від 11.04.2023 № 5621 повідомило відповідача про те, що враховуючи той факт, що станом на дату надання відповіді на повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.03.2023 № 61704-Сл-1174-0323 АТ "Мегабанк" письмової згоди ТОВ "ЙЕ Енергія" вчиняти будь-які правочини відносно предмета застави не надавало, керуючись приписами норм ст. 516 ЦК України та умовами договору застави, зокрема п. 6.4. договору застави, повідомлено, що договір №12А167-29-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023 вважається недійсним, тому відсутні правові підстави для заміни кредитора з ТОВ "ЙЕ Енергія" на ТОВ "Харківгаз Збут" у зобов`язанні, зазначеними у повідомленні про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.03.2023 №61704-Сл-1174-0323.
З огляду на наведені приписи законодавства та встановлені обставини у справі, а також враховуючи прийняте рішення виконавчої дирекції Фонду про ліквідацію АТ "Мегабанк", колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини сторін не регулюються нормами ЦК України, оскільки визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно п. 8 ч. 2 ст. 46 якого забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. 
Колегія суддів також звертає увагу на те, що припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в процесі ліквідації банку є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбаченої ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
При цьому, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, у тому числі на підставі судового рішення, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.
Вказані правові позиції наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/23398/16.
Виходячи з вищенаведеного, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у відповідача не було належних правових підстав для заміни кредитора у вказаних зобов`язаннях.
А тому враховуючи, що встановлені у цій справі обставини в їх сукупності свідчать про наявність передбачених законом та укладеним між сторонами договором №405 від 29.10.2021 підстав для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 351369,87грн за період з 01.02.2022 по 21.07.2022,  а заперечення відповідача, наведені у тому числі з підстав проведення зарахування зустрічних вимог між сторонами, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними, відтак підлягають задоволенню повністю.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків місцевого суду, з якими погоджується колегія суддів, а також не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Харківгаз Збут" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі №922/2181/23 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" на рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі №922/2181/23 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі №922/2181/23 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.11.2023.

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              Л.І. Бородіна 

Суддя                                                                                              О.В. Плахов