ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6827/23 Справа № 225/134/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мигалевич В.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О., 

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 225/134/23 за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , 

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року (суддя Мигалевич М.М.), - 

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У січні 2023 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що перебував у трудових відносинах з ДП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» з 11.02.2013 до 13.09.2019, а також з 06.10.2020 до 01.11.2022 в якості забійника на відбійних молотках підземним 6р. з повним робочим днем на підземній роботі, звільнений за станом здоров`я відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України (наказ № 142 від 01.11.2022). Повного розрахунку при звільненні відповідачем з ним не провів , а відтак у нього з`явилось право на звернення до суду з про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2022 року по час повного розрахунку. Відповідно до даних його карткового рахунку від 09.01.2023, відповідач 15.12.2022 виплатив йому заборгованість по заробітній платі в розмірі 49 219,41 грн., 26.12.2022 року виплатив заборгованість по заробітній платі в розмірі 6 188,09 грн. Тобто розрахунок по заробітній платі та інший компенсаційним виплатам відповідач виконав з затримкою 36 роб. день, але не у повному обсязі. З березня 2021 року він перебував на лікарняних по отриманим професійним захворюванням. Він своєчасно надав відповідачу оригінали лікарняних листів, однак до теперішнього часу лікарняні листі не оплачені з посиланням на відсутність коштів на підприємстві. На 10.01.2023 період затримки розрахунку з 02.11.2022 становить вже 47 робочих днів. Відповідно до доданого до позову розрахунку середній заробіток за час затримки складає 22 959,03 грн. 
Просив суд стягнути з ДП «Торецьквугілля» на його користь заборгованість по оплаті усіх лікарняних, розрахованих середнього заробітку (оплаті тимчасової непрацездатності) та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 02.11.2022 року по день фактичного розрахунку.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року у задоволені позову  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку, відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем ДП «Торецьквугілля» не надано належного розрахунку заборгованості по виплаті позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листкам, із розрахунку 100 % його середньої заробітної плати. У відзиві представником відповідача висловлена позиція щодо відсутності такої заборгованості. Також, зазначено, що відповідач не має можливості сплатити одразу при проведенні розрахунку зі звільненим працівником лікарняні в повному обсязі виходячи з того, що в Реєстрі застрахованих осіб не було даних про страховий стаж за останній рік, що призвело до нарахування лікарняних у відповідності з Наказом Міністерства соціальної політики України №1022 від 21.10.2015 року з мінімальної заробітної плати. Після надходження даних до Державного реєстру середня заробітна плата повинна бути перерахована. Наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий судом, оскільки такий здійснено позивачем самостійно, та він не містить обґрунтованого розрахунку саме середньої заробітної плати позивача. Вказано тільки суму середньої заробітної плати. Будь-яких висновків експертизи щодо наявності та суми заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листкам, або відсутності заборгованості суду не надано. Суд не наділений повноваженнями підміняти експерта та здійснювати бухгалтерські розрахунки самостійно. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати лікарняних (оплаті тимчасової непрацездатності) задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначив, що у відзиві на позовну заяву, представником відповідача також зазначено про те, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану на всій території України з 24.02.2022 року, встановленого Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, та проведенням на території м. Торецька бойових дій на шахтах ДП «Торецьквугілля» повністю зупинено видобуток вугілля (через перебої постачання електроенергії гірничі виробки затоплено, підприємство працює в режимі водовідливу). Відсутність видобутку унеможливлює отримання прибутку від реалізації вугілля, що призвело до відсутності обігових коштів у підприємства. Враховуючи викладене, суд вважав, що затримка розрахунку при звільненні з працівником (позивачем) тривала не з вини роботодавця (відповідача), а внаслідок форс-мажорних обставин, а саме військової агресії російської федерації проти України, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, позивач вважав рішення суду першої інстанції незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального права, тому просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення вимог діючого законодавства, відповідачем ОСОБА_1 допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю в 2021 - 2022 роках виплачена з мінімальної заробітної плати. На вимогу суду позивач надав повний розрахунок суми заборгованості, однак розрахунок не був прийнятий судом, оскільки здійснений позивачем самостійно та не містить обґрунтованого розрахунку саме середньої заробітної плати. Суд долучив до участі у справі третю особу, до якої позивач не заявляв ніяких вимог, але який був не згодний з позовом та своїми поясненнями підтвердило факт того, що має місце заборгованість підприємства позивачу по лікарняним листам. Працівник не має зазнавати обмежень своїх трудових прав через взаємовідносини відповідача з третьою особою. Відповідачем не доведено відсутності його вини у затримці розрахунку з позивачем при звільнені. Не проведення своєчасного розрахунку з позивачем по оплаті лікарняних є порушенням статі 47 та статі 116 Кодексу, у зв`язку з чим відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від відповідача у справі надійшов відзив відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на підстави, які були зазначені при розгляду справи судом першої інстанції.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 11 лютого 2013 року до 13 вересня 2019 року, а також з 06 жовтня 2020 року до 01 листопада 2022 року перебував у трудових відносинах з ДП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» в якості забійника на відбійних молотках підземним 6р. з повним робочим днем на підземній роботі.
01 листопада 2022 року ОСОБА_1 звільнений за станом здоров`я відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України (наказ № 142 від 01.11.2022).
Відповідно до довідки ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» №7/3 від 03.01.2023 при звільнені ОСОБА_1 усього було нараховано: 68829,19 грн.Одномісячна допомога за станом здоров`я - 13046,63 грн. Допомога по тимчасовій непрацездатності, перші 5 днів за кошти підприємства з мінімальної заробітної плати - 1067,65 грн.Перерахунок допомоги з тимчасової непрацездатності за перші 5днів з середнього заробітку за період 2022 рік в сумі 36111,65 грн. Допомога по тимчасовій непрацездатності, за кошти ФСС з мінімальної заробітної плати - 7687,08 грн. Компенсація за невикористану відпустку у сумі 10916,18 грн.
У зв`язку з довготривалим листком непрацездатності та відсутністю заробітку більше ніж чотири місяця перед звільненням , середньоденний заробіток обчислюється із тарифної ставки, який склав 606,82 грн., за винятком обов`язкових утримань - 488,49 грн. Сплачено:допомога по тимчасовій непрацездатності, перші 5 днів за кошти підприємства - 29929,34 грн., 15.12.2022 року. Одномісячна допомога за станом здоров`я - 10500,00 грн., 15.12.2022 року. Компенсація за невикористану відпустку - 8790,07 грн., 15,12.2022 року. Допомога по тимчасовій непрацездатності! за рахунок коштів ФСС у сумі 6188,09 грн., 26.12.2022 року. Станом на 26.12.2022 заборгованості немає.
Окрім того, відповідно до довідки ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» №10/46 від 06.03.2023, наданої на Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 27.02.2023, за період 2021- 2022 років ОСОБА_1 надав для оплати наступні листки непрацездатності:

1) у березні 2021 року:- лікарняний з 02.03.2021 по 11.03.2021; нараховано із розрахунку мінімальної заробітної плати (6000/30,44=197,11грн.) 1971,10 грн., сплачено за винятком усіх страхових внесків 1586,74 грн.
2) у жовтні 2021 року: після сплати єдиного внеску донараховано лікарняний до середнього заробітку за період непрацездатності з 02.03.2021 по 11.03.2021 (1572,68-197,11=1572,68) 15726,60 грн., сплачено за винятком усіх страхових внесків 12659,91 грн.
3) у квітні 2021 року: - лікарняний з 09.03.2022 по 28.03.2022; нарахована із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 4270,60 грн., сплачено за винятком усіх страхових внесків 3437,83 грн.
4) у червні 2022 року: - лікарняний з 25.04.2022 по 24.05.2022 року; нарахована із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 6405,90 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5156,75 грн.
5) у липні 2022 року: - лікарняний з 27.05.2022 по 25.06.2022 року; нарахована із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 6405,90 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5156,75 грн.
6) у жовтні 2022 року: - лікарняний з 01.07.2022 по 25.08.2022 року; нарахована із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 11957,68 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 9625,93 грн.; - лікарняний з 26.08.2022 по 05.09.2022 року; нарахована із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 2348,83 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 1890,81 грн.
7) у листопаді 2022 року: - лікарняний з 22.09.2022 по 01.11.2022 року; нарахована із розрахунку мінімальної заробітної плати (6500/30,44=213,53грн.) 8754,73 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 7047,55 грн.
У зв`язку зі звільненням працівника за станом здоров`я у місяці звільнення донараховано до середнього заробітку тільки перші 5 днів лікарняних за рахунок коштів підприємства за такі періоди непрацездатності: - з 09.03.2022 по 28.03.2022 року (1686,47-213,53=1472,94 грн.) 7364,70грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5928,58 грн.;- з 25.04.2022 по 24.05.2022 року (1680,86-213,53=1467,33 грн.) 7336,65 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5906,00 грн.; - з 27.05.2022 по 25.06.2022 року ( 1622,02-213,53= 1408,49 грн.) 7042,45 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5669,17 грн.; - з 01.07.2022 по 25.08.2022 року (1662,35-213,53=1448,82 грн.) 7244,10 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5831,50 грн.; - з 26.08.2022 по 25.08.2022 року (1638,28-213,53=1424,75 грн.) 7123,75 грн.; сплачено за винятком усіх страхових внесків 5731,62 грн.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем ДП «Торецьквугілля» не надано належного розрахунку заборгованості по виплаті позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листкам, із розрахунку 100 % його середньої заробітної плати. У відзиві представником відповідача висловлена позиція щодо відсутності такої заборгованості. Також, зазначено, що відповідач не має можливості сплатити одразу при проведенні розрахунку зі звільненим працівником лікарняні в повному обсязі виходячи з того, що в Реєстрі застрахованих осіб не було даних про страховий стаж за останній рік, що призвело до нарахування лікарняних у відповідності з Наказом Міністерства соціальної політики України № 1022 від 21.10.2015 року з мінімальної заробітної плати. Після надходження даних до Державного реєстру середня заробітна плата повинна бути перерахована. Наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий судом, оскільки такий здійснено позивачем самостійно, та він не містить обґрунтованого розрахунку саме середньої заробітної плати позивача. Вказано тільки суму середньої заробітної плати. Будь-яких висновків експертизи щодо наявності та суми заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листкам, або відсутності заборгованості суду не надано. Суд не наділений повноваженнями підміняти експерта та здійснювати бухгалтерські розрахунки самостійно. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати лікарняних (оплаті тимчасової непрацездатності) задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначив, що у відзиві на позовну заяву, представником відповідача також зазначено про те, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану на всій території України з 24.02.2022 року, встановленого Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, та проведенням на території м. Торецька бойових дій на шахтах ДП «Торецьквугілля» повністю зупинено видобуток вугілля (через перебої постачання електроенергії гірничі виробки затоплено, підприємство працює в режимі водовідливу). Відсутність видобутку унеможливлює отримання прибутку від реалізації вугілля, що призвело до відсутності обігових коштів у підприємства. Враховуючи викладене, суд вважав, що затримка розрахунку при звільненні з працівником (позивачем) тривала не з вини роботодавця (відповідача), а внаслідок форс-мажорних обставин, а саме військової агресії російської федерації проти України, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Відповідно до вимог статті 19 цього Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.
Застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього Закону в таких розмірах:  допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.
Статтею 22 Закону встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінетів Міністрів України від 26 червня 2015 року №440 затверджено Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця.
Згідно з цим Порядком оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу).
Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи.
Дні тимчасової непрацездатності не оплачуються з підстав, передбачених статтею 23 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» .
Дні тимчасової непрацездатності оплачуються залежно від страхового стажу в розмірах, визначених частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Застраховані особи, страховий стаж яких за останні 12 місяців перед настанням страхового випадку становить, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, менше шести місяців, мають право на оплату днів тимчасової непрацездатності в розмірі, який визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але не перевищує в розрахунку на місяць розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.
Відповідно до наявної в матеріалах справи Форми ОК-7 Пенсійного фонду України щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу ( ОСОБА_1 ) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Державним підприємством «Торецьквугілля» (код ЄДРПОУ 33839013) з липня 2021 року до грудня 2020 включно не було сплачено жодні страхові внески (інформація щодо слати страхових внесків у 2022 році в матеріалах справи відсутня), хоча за зазначений період ОСОБА_1 було нарахована суму фактичного заробітку/доходу, отриманого від ДП «Торецьквугілля».
При цьому, позивачем не оскаржено дії ДП «Торецьквугілля» щодо несплати страхових внесків та не заявлено позовних вимог щодо сплати таких внесків та проведення перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листкам із розрахунку 100 % середньої заробітної плати позивача, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Торецьквугілля» на користь позивача заборгованості по оплаті усіх лікарняних.
Відповідно до даних карткового рахунку ОСОБА_1 від 09.01.2023, відповідач 15.12.2022 виплатив йому заборгованість по заробітній платі в розмірі 49219,41 грн., 26.12.2022 року виплатив заборгованість по заробітній платі в розмірі 6188,09 грн. Тобто розрахунок по заробітній платі та інший компенсаційним виплатам відповідач виконав з затримкою 36 робочих днів, але розрахунок з позивачем був виконаний не в повному обсязі.
У відзиві представником відповідача висловлена позиція щодо відсутності такої заборгованості. Також, зазначено, що відповідач не має можливості сплатити одразу при проведенні розрахунку зі звільненим працівником лікарняні в повному обсязі виходячи з того, що в Реєстрі застрахованих осіб не було даних про страховий стаж за останній рік, що призвело до нарахування лікарняних у відповідності з Наказом Міністерства соціальної політики України №1022 від 21.10.2015 року з мінімальної заробітної плати. Після надходження даних до Державного реєстру середня заробітна плата повинна бути перерахована.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.
Отже, на відповідача не може бути покладено обов`язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначеному статтею 117 КЗпП України, якщо останній довів, що така затримка відбулася не з його вини, а за обставинами непереборної сили і форс-мажорних обставин.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі № 359/3250/20, від 22.09.2021 року у справі № 359/3843/20 та від 28.09.2021 року у справі № 3.
24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України « Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, який триває по теперішній час.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.
Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.
Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок введення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.
Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.
У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору ( контракту, угоди тощо ), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, атаки тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.
Вказане свідчить про те, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання ( неналежне виконання) зобов`язань,- це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні».
Водночас, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема, висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо ( статті 82 ЦПК України).
Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням встановлених обставин справи та наявних доказів. Роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу, які належать йому при звільненні, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України.
Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини)- це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання.
Згідно з вимогами статей  12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Підстави звільнення від доказування встановлені статтею 82 ЦПК України, а саме: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1);  обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3).
Так, листом від 28.02.2022 року №2021/02.0-7.1 Торгово - промислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Міністерство економіки України наддало роз`яснення про те, що форс-мажорні обставини засвідчені Торгово-промисловою палатою від 24.02.2022 року поширюються також на зобов`язання роботодавця з трудових відносин.
У відзиві на позовну заяву, представником відповідача ДП «Торецьквугілля» зазначено про те, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану на всій території України з 24.02.2022, встановленого Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, та проведенням на території м. Торецька бойових дій на шахтах ДП «Торецьквугілля» повністю зупинено видобуток вугілля (через перебої постачання електроенергії гірничі виробки затоплено, підприємство працює в режимі водовідливу). Відсутність видобутку унеможливлює отримання прибутку від реалізації вугілля, що призвело до відсутності обігових коштів у підприємства.
Колегія суддів зауважує, що загальновідомим є той факт, що з початку повномасштабної агресії РФ проти України територія майже всієї неокупованої частини Донецької області є територією активних бойових дій, практично всі населенні пункти, зокрема й місто Торецьк, яке знаходиться на лінії розмежування, на території якого розташоване ДП «Торецьквугілля», піддаються постійним артобстрілам, авіанальотам та бомбардуванням з боку агресора. У зв`язку із загрозою для життя та здоров`я мирного населення, з серпня 2022 року на території Донецької області, в тому числі й в м. Торецьку, проводиться обов`язкова евакуація.
Такі обставини виключають можливість здійснення виробничого процесу на підприємстві відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну виплату працівникові всіх належних сум.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статі 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 7,19, 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:                                                        О.О. Тимченко
Судді:                                                                        В.П. Зубакова
                                                                               В.О. Остапенко