ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1888/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №710/524/23 Категорія: 304090000 	Сивокінь С.С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 листопада 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.,
за участю секретаря Широкової Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шульги Павла Миколайовича на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Селянського (Фермерського) господарства «ОРІОН» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15.11.2022 року між ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено договір позики, згідно з яким Позикодавець позичив Позичальнику у борг гроші в сумі 360 000,00 (триста шістдесят тисяч гривень). Отримання позики підтверджується розпискою. За змістом розписки відповідач 1 отримав 15.11.2022 року від ОСОБА_2 в борг грошову суму в розмірі 360 000,00 грн., які зобов`язується повернути до 15 лютого 2023 року.
15.11.2022 року між позивачем, ОСОБА_2 , як Кредитором та Селянським (фермерським) господарством «Оріон», як поручителем, було укладено Договір поруки. Одночасно 15.11.2022 між позивачем ОСОБА_2 як кредитором та ОСОБА_1 , як поручителем, було також укладено Договір поруки.
03.01.2023 між позивачем та відповідачем 1, було укладено договір позики де позивач виступав в якості позикодавця, а відповідач 1 в якості позичальника. Відповідно до договору позики №2 позикодавець позичив 250 000,00 грн. позичальнику. Позика була надана терміном до 03.03.2023 року. Отримання коштів підтверджується розпискою від 03.01.2023 року.
03.01.2023 року між позивачем та відповідачем 2, як поручителем було укладено договір поруки. Також 03.01.2023 року між позивачем та відповідачем 3 було укладено договір поруки №2а.
05.04.2023 позивач направив відповідачу 1 лист – вимогу про повернення протягом 10 днів з моменту отримання листа, взятих коштів на загальну суму 610 000,00 грн. Станом на 21.04.2023 року відповідачі не виконали взятих на себе зобов`язань та не повернули отримані кошти.
На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд:
- стягнути солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Селянського (Фермерського) господарства «ОРІОН» на свою користь заборгованість за Договором позики від 15.11.2022 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договором поруки від 15.11.2022 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , Договором поруки від 15.11.2022 укладеного між ОСОБА_2 та СФГ «ОРІОН» у розмірі 360 000,00 грн. (триста шістдесят тисяч гривень 00 копійок);
- стягнути солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Селянського (Фермерського) господарства «ОРІОН» на свою користь заборгованість за Договором позики від 03.01.2023 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договором поруки від 03.01.2023 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , Договором поруки від 03.01.2023 укладеного між ОСОБА_2 та СФГ «ОРІОН» у розмірі 250 000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).
Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , СФГ «Оріон» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 15.11.2022 року, в розмірі 360 000,00 грн.; заборгованість за договором позики б/н від 03.01.2023 року в розмірі 250 000,00 грн. 
Стягнуто пропорційно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , СФГ «Оріон» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6100,00 грн., по 2033,33 грн. з кожного.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням представник ОСОБА_1  – адвокат Шульга П.М.подав апеляційну скаргу, в яких посилаючись на те, що рішення суду є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував ту обставину, що кошти по договорам позики відповідачеві не передавались. Матеріали справи не містять таких доказів, фактичної передачі цих коштів 15.11.2022 року, 03.01.2023 року не відбувалось.
У матеріалах справи відсутні докази джерела походження коштів у позивача, судом не перевірено за яких обставин були підписані договори позики та договори поруки до них, а також не перевірив дійсну волю сторін при укладенні спірних правочинів.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Юрко С.С. вказує, що доводи відповідача в частині того, що гроші по договорам позики не передавались спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме договорами позики та розписками.
Джерело походження коштів ОСОБА_2 не є предметом розгляду справи, при цьому суд не має повноважень перебирати на себе функції фіскальних та податкових органів.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що  15.11.2022 року між ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) було підписано договір позики відповідно до якого Позикодавець, в порядку та на умовах визначених цим Договором, позичив 360 000,00 гривень Позичальнику, а Позичальник зобов`язується повернути позику Позикодавцеві у визначений цим Договором строк. Відповідно до п. 2.1 цього договору позикодавець надає позику Позичальнику терміном до 15 лютого 2023 року. Пунктами 3.1 -3.6 Позикодавець надає позику Позичальнику в день укладення цього договору. Позика надається та повертається готівковими коштами. Отримання позики Позичальником підтверджується розпискою. Позичальник зобов`язується повернути суму позики Позикодавцеві, а Позикодавець зобов`язаний повернути розписку Позичальнику. Позичальник має право дострокового повернення позики. Позика може повертатися частинами. В такому випадку Позикодавець видає Позичальнику розписку на підтвердження повернення частини позики. Відповідно до п. 4.1 цього договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чиним законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п.5.1 згаданого договору він набуває чинності з моменту надання позики Позичальнику і є дійсним до моменту його остаточного виконання. (а.с. 9).
Згідно із розпискою від 15.11.2022, ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_2 360000,00 (триста шістдесят тисяч гривень), та зобов`язався повернути вказану суму коштів (борг) до 15.02.2023 року (а.с. 10).
Відповідно до договору поруки б/н від 15.11.2022 укладеного між ОСОБА_2 (Кредитор) та Селянським (фермерським) господарством «Оріон» (Поручитель), останній поручився перед Кредитором за виконання позичальником – ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики від 15.11.2022 р., укладеного між Кредитором та позичальником, та додаткових договорів до нього, укладених та тих, що будуть укладені в майбутньому (договір позики), згідно з яким Позичальнику надається позика в сумі 360 000,00 (триста шістдесят тисяч гривень) терміном до 15 лютого 2023 року, на умова визначених договором позики та всіма додатковими угодами до нього, зі сплатою інших платежів, передбачених Кредитним договором, та відшкодування збитків Кредитора, пов`язаних з невиконанням (несвоєчасним виконанням) Позичальником зобов`язань за договором позики. Згідно п.1.2, 1.3 цього договору Поручитель зобов`язується нести перед Кредитором солідарну з позичальником відповідальність за невиконання (порушення) останнім зобов`язань за договором позики від 15.11.2022 р. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п.2.1., 2.2 згаданого Договору, поручитель зобов`язується самостійно контролювати виконання позичальником умов договору позики, для чого він має право звертатись до Кредитора за відповідною інформацією. У випадку порушення позичальником умов договору позики Поручитель зобов`язаний зробити це за Позичальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня порушення (невиконання, неповного виконання, неналежного виконання) позичальником відповідних умов договору позики. Згідно з п.3.1. цього Договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов`язань за договором позики сторонами та цим Договором. (а.с. 11).
Відповідно до договору поруки б/н від 15.11.2022 укладеного між ОСОБА_2 (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) остання поручилася перед Кредитором за виконання позичальником – ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики та повернення коштів згідно розписки від 15.11.2022 на суму 360 000,00 (триста шістдесят тисяч гривень 00 копійок). Згідно п.1.2, 1.3 цього договору Поручитель зобов`язується нести перед Кредитором солідарну з позичальником відповідальність за невиконання зобов`язань позики та повернення коштів. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. (а.с. 12).
03.01.2023 року між ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) було підписано договір позики відповідно до якого Позикодавець, в порядку та на умовах визначених цим Договором, позичив 250 000,00 гривень Позичальнику, а Позичальник зобов`язується повернути позику Позикодавцеві у визначений цим Договором строк. Відповідно до п.2.1 цього договору позикодавець надає позику Позичальнику терміном до 03 березня 2023 року. Пунктами 3.1 -3.6 цього Договору передбачено, що Позикодавець надає позику Позичальнику в день укладення цього договору. Позика надається та повертається готівковими коштами. Отримання позики Позичальником підтверджується розпискою. Позичальник зобов`язується повернути суму позики Позикодавцеві, а Позикодавець зобов`язаний повернути розписку Позичальнику. Позичальник має право дострокового повернення позики. Позика може повертатися частинами. В такому випадку Позикодавець видає Позичальнику розписку на підтвердження повернення частини позики. Відповідно до п. 4.1 цього Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 5.1 згаданого Договору він набуває чинності з моменту надання позики Позичальнику і є дійсним до моменту його остаточного виконання. (а.с. 13).
Згідно із розпискою від 03.01.2023, ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_2 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч гривень), та зобов`язався повернути вказану суму коштів (борг) до 03.03.2023 року (а.с. 14).
Відповідно до договору поруки б/н від 15.11.2022 укладеного між ОСОБА_2 (Кредитор) та Селянським (фермерським) господарством «Оріон» (Поручитель), останній поручився перед Кредитором за виконання позичальником – ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики від 03.10.20223р., укладеного між Кредитором та позичальником, та додаткових договорів до нього, укладених та тих, що будуть укладені в майбутньому (договір позики), згідно з яким Позичальнику надається позика в сумі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч гривень) терміном до 03 березня 2023 року, на умова визначених договором позики та всіма додатковими угодами до нього, зі сплатою інших платежів, передбачених Кредитним договором, та відшкодування збитків Кредитора, пов`язаних з невиконанням (несвоєчасним виконанням) Позичальником зобов`язань за договором позики. Згідно п.1.2, 1.3 цього договору Поручитель зобов`язується нести перед Кредитором солідарну з позичальником відповідальність за невиконання (порушення) останнім зобов`язань за договором позики від 03.01.2023 р. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п.2.1., 2.2 згаданого Договору, поручитель зобов`язується самостійно контролювати виконання позичальником умов договору позики, для чого він має право звертатись до Кредитора за відповідною інформацією. У випадку порушення позичальником умов договору позики Поручитель зобов`язаний зробити це за Позичальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня порушення (невиконання, неповного виконання, неналежного виконання) позичальником відповідних умов договору позики. Згідно з п.3.1. цього Договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов`язань за договором позики сторонами та цим Договором. (а.с. 15).
Відповідно до договору поруки б/н від 03.01.2023 укладеного між ОСОБА_2 (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) остання поручилася перед Кредитором за виконання позичальником – ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики та повернення коштів згідно розписки від 03.01.2023 на суму 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок). Згідно п.1.2, 1.3 цього договору Поручитель зобов`язується нести перед Кредитором солідарну з позичальником відповідальність за невиконання зобов`язань позики та повернення коштів. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. (а.с. 16).
05.04.2023 року позивач звертався до відповідача ОСОБА_3 із листом – вимогою в якому пропонував відповідачу протягом 10 календарних днів з моменту отримання вимоги розрахуватися із заборгованістю за розписками від 15.11.2022 року та 03.01.2023 року на загальну суму 610 000,00 грн. (а.с. 17).
Згідно з рекомендованим повідомленням від 05.04.2023 року, адресат ОСОБА_3 отримав листа від ОСОБА_2 11.04.2023 року. (а.с. 18)
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона – позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона – позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
 У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що кошти за договором позики фактично не передавались.
Колегія суддів, перевіривши дані твердження відповідача зауважує, що зі змісту всіх договорів позики вбачається, що сторонами обумовлено, що отримання позики позичальником підтверджується розпискою (пункт 3.3. договорів).
Пунктом 3.4. зазначених договорів передбачено, що позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцеві, а позикодавець зобов`язаний повернути розписку позичальнику.
Оригінали розписок за договорами позики від 15 листопада 2022 року та 03 січня 2023 року знаходяться у позивача ОСОБА_2 та долучені ним до матеріалів справи (а.с. 109, 113).
Згідно з пунктом 5.1 договорів позики передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту надання позики позичальнику і є дійсним до моменту його остаточного виконання.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії».
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 жовтня 2018 року в справі № 924/1096/17 вказано, що «договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абзацу 2 частини 1 статті 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції даного договору, яка закріплена в абзаці 1 частини 1 статті 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов`язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про повернення. Суди попередніх інстанцій, встановивши, що сторонами справи не було доведено факту передання позикодавцем (відповідачем) грошових коштів позичальнику (позивачу), дійшли висновку, що наявні договори між позивачем та відповідачем в якості договорів позики є неукладеними».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
З матеріалів справи видно, що боргові розписки за договорами позики перебувають у позикодавця, що свідчить по-перше: про отримання позичальником коштів у відповідності до умов договорів, а по-друге: про неповернення ним суми позик.
Доказів протилежного відповідачами до суду надано не було.
Щодо солідарного стягнення боргу з боржника та поручителів
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Згідно зі статтею 554 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає декілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.
Порука декількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).
Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.
У справі, яка переглядається, предметом спору є окремі договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одних й тих же договорів позики.
З огляду на викладене й на відсутність положень про солідарну відповідальність поручителів у нормах чинного законодавства та в умовах договорів поруки, помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення з поручителів заборгованості за договорами позики згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України.
Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 201/13782/14-ц.
Разом з тим, відсутність підстав для солідарного стягнення з поручителів заборгованості за окремими договорами поруки, не зумовлює відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості з кожного поручителя окремо.
Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Тому колегія суддів у зв`язку з недотриманням судом першої інстанції норм матеріального права доходить висновку про необхідність скасування судового рішення та ухвалення нового, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що судом не перевірено походження коштів у ОСОБА_2 , то колегія суддів їх відхиляє, оскільки вказані обставини не є предметом доказування у розглядуваній справі, та при цьому, суд не є уповноваженим органом, який перевіряє походження доходів фізичних осіб.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись статтями 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шульги Павла Миколайовича – задовольнити частково.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2023 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Селянського (Фермерського) господарства «Оріон», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15.11.2022, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у розмірі 360 000 грн. (триста шістдесят тисяч гривень).
Стягнути солідарно із ОСОБА_3 та Селянського (Фермерського) господарства «Оріон» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15.11.2022, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у розмірі 360 000 грн. (триста шістдесят тисяч гривень).
Стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 03.01.2023, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 250 000 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень).
Стягнути солідарно із ОСОБА_3 та Селянського (Фермерського) господарства «Оріон» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 03.01.2023, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 250 000 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень).
Стягнути із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Селянського (Фермерського) господарства «Оріон» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6100,00 грн. (шість тисяч сто гривень), по 2033,33 грн. (дві тисячі тридцять три гривні 33 коп.) з кожного відповідача.
Витрати скаржника по оплаті судового збору за апеляційний перегляд справи залишити за особою, яка подала скаргу. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Судді: