П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/4805/23	

Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
10:58 год., м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
19.09.2023 року;
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

             П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Крусяна А.В.
                                                            – Яковлєва О.В.
              За участю: секретаря – Недашковської Я.О.
      представника позивача – Ткаченко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 13.04.2023 року №174514290704, №174314290704.
В обґрунтування позову зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток» є платником податку на додану вартість, основним видом діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт.
В січні 2023 року Товариство подало декларацію з податку на додану вартість за грудень 2022 року з додатками, в якій, серед іншого, визначило суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного періоду) у розмірі 347482 грн.
За наслідком документальної позапланової перевірки відповідачем зменшено позивачу суму від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 17858 грн. та визначено податковим обов`язком платника скласти та зареєструвати податкові накладі в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 12455 грн.
Оспорюючи правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень-рішень, позивач вказує, що висновки контролюючого органу про порушення правил оподаткування податком на додану вартість не відповідають дійсності та спростовуються належним чином оформленими первинними, бухгалтерськими та розрахунковими документами. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 13.04.2023 року №174514290704 форми «В4».
Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 14.04.2023 року №174314290704 форми «ПН».
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» судові витрати в розмірі 10736 гривень.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з не доведеності відповідачем висновків про порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість.
При цьому, суд врахував відсутність у відповідача сумнівів стосовно первинних документів позивача, пов`язаних із придбанням та витратами паливно-мастильних матеріалів.
Також, суд не врахував висновки відповідача про неправильність облікованих підприємством обсягів витрат палива, адже розрахунки податкового органу проведені на підставі Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43, який не може визначати права та обов`язки платників податків, адже цей акт реєстрацію в Міністерстві юстиції України не пройшов.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що позивач не розраховував витрати ПММ з урахуванням усіх чинників та належним чином не документував ці витрати. Таким чином, є не доведеним використання ПММ в господарських цілях та задекларовані платником об`єми витрат є не підтвердженими.
Також, з посиланням на те, що вказаний спір є незначної складності, апелянт наполягає на необґрунтованості розміру витрат позивача на правничу допомогу та відшкодованого на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток» посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток» зареєстровано юридичною особою, основним видом діяльності якої є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Позич зареєстрований платником податку на додану вартість, має Ліцензію Серії АГ №504573 на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт».
20.01.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток» подало податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2022 року з додатками, в якій, серед іншого, визначило суму від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 347482 грн.
В період з 22.02.2023 року по 28.02.2023 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області проведено документальну позапланову виїзну перевірка ТОВ «ВОСТОК» з питання дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатом якої складено акт віл 07.03.2023 року №747/14-29-07-04/19292376.
Зазначеною перевіркою встановлено порушення Товариством п. 189.1 ст. 189, п.п. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п.п. «в» п. 200.4 ст. 200, в результаті чого позивачем завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 90122 грн.;
п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого не складено та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних за грудень 2022 року на загальний обсяг постачання 1210271 грн., крім того ПДВ 84719 грн.
За результатом розгляду заперечень на акт перевірки, Головне управління ДПС у Миколаївській області змінило свої висновки та виклало їх в наступній редакції, а саме про порушення позивачем:
п. 189.1 ст. 189, п.п. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п.п. «в» п. 200.4 ст. 200, в результаті чого позивачем завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 17858 грн.;
п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого не складено та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних за грудень 2022 року на загальний обсяг постачання 177936 грн., крім того ПДВ 12455 грн.
На підставі виявлених порушень відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 13.04.2023 року №174514290704, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2022 року на суму 17858 грн.; №174314290704, яким позивача попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні та застосування штрафу в розмірі 3400 гривень.
Як свідчать матеріали перевірки, висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість обґрунтовано не підтвердженням Товариством використання ПММ, задекларованого у податкової звітності. За Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 року і були застосовані контролюючим органом, останнім встановлено завищення платником списання ПММ в своїй господарській діяльності.
Не погоджуючись із висновками відповідача, посилаючись на неправомірність та необґрунтованість податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно із пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
За правилами пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Слід також зазначити, що відповідно до частин 1, 2, 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.
Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Підприємство, у тому числі, самостійно:
визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства;
обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних;
розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів;
затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.
Виходячи з обставин справи, колегія суддів враховує, що під час перевірки використання ПММ у своїй господарській діяльності позивач підтвердив відповідними договорами, видатковими накладними, актами надання послуг, платіжними інструкціями/дорученнями, подорожніми листами, ТТН та СМR за грудень 2022 року.
Витрати ПММ у спірному періоді підприємством визначено на підставі норм, встановлених обліковою політикою підприємства.
Під час перевірки, витрати ПММ на 3556 л, придбані позивачем у ТОВ «ОККО-БІЗНЕС ПАРТНЕР» на загальну суму 190390 грн., у т.ч. ПДВ 12455 грн., не визнано контролюючим органом такими, що використовуються у господарської діяльності підприємства.
Розбіжність в обрахунку витрачених у грудні 2022 року ПММ контролюючим органом обґрунтовується не врахуванням підприємством підвищуючих/занижуючих коефіціентів, передбачених Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43 (які діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
У Загальних положеннях Норм, зазначається, що Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.
Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, висловленої у постановах від 28.07.2020 у справі №826/13368/15, від 08.08.2020 у справі №808/966/16, від 01.10.2019 у справі №820/2788/18, від 14.04.2020 у справі №822/2258/17, зазначені Норми є галузевим нормативним актом, призначений перед усім для цілей зазначених у Загальних положення, а саме для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива. Але, оскільки він не пройшов реєстрацію в Міністерстві юстиції України не може визначати права та обов`язки платників податків. У той же час витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів конкретного платника, що підлягають врахуванню при визначенні його оподатковуваного доходу, не обов`язково мають дорівнювати цим нормативам. А відтак відповідні витрати мають визнаватися на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України (як того вимагає пункт 138.2 статті 138 цього Кодексу).
У цьому випадку, відповідачем не ставиться під сумнів первинні документи позивача щодо придбання та витрати дизельного палива, лише заперечується обсяг витрат палива, який, на його думку, не відповідає цим Нормам.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не доведеність контролюючим органом правових підстав для зменшення позивачу від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, та обґрунтованості і правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Слід зазначити, що згідно із частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 вказаної статті КАС України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Вказані положення кореспондуються із приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, згідно яких гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до пунктів 2, 5, 6, 9 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI адвокатська діяльність – це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;
захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;
представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно із статтею 19 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності є, у тому числі:
надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Під час звернення із адміністративним позовом позивачем проведено оплату судового збору на суму 5368 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи платіжна інструкція від 20.04.2023 року №6249.
Також, 01.11.2021 року між Адвокатом Ткаченко Оленою Іванівною (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Восток» (Клієнт) укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги за №43/21, відповідно до якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором та додатками до нього, а Клієнт зобов`язаний оплатити послуги у порядку та строки, обумовлені Сторонами.
Пунктом 2 передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання Сторонами своїх зобов`язань.
У пункті 3 Договору Сторонами обумовлено, що розмір гонорару Адвоката, а також умови та порядок розрахунків визначаються за домовленістю шляхом підписання протоколу узгодження договірної ціни.
Відповідно до протоколу №10 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2023 року №43/21, з огляду на положення пункту 3 Договору, Сторони узгодили договірну ціну за надання Адвокатом правової (правничої) допомоги Клієнту з оскарження податкових повідомлень-рішень від 13.04.2023 року №174514290704 форми «В4», №174314290704 форми «ПН» до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Також, Сторони визначили гонорар Адвоката у фіксованому розмірі, а саме у сумі 5368 грн., який Клієнт оплачує повністю в день підписання протоколу.
Фактична оплата послуг за вказаним договором підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №4 від 18.04.2023 року.
Повноваження Адвоката на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Восток»  оформлено Ордером Серії ВЕ №1052728.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про підтвердженість понесених позивачем витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом цієї адміністративної справи.
Понесені учасником витрати є співмірними із спором, що виник між сторонами процесу, обставин, які б свідчили про їх завищення не встановлено.
Оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права і обставинам справи, а доводи апеляційної скарги ці висновки не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 18.12.2023 року.

Головуючий-суддя:                                                                          О.В. Єщенко  
         
Судді:                                                                                                  А.В. Крусян  
                                                                                                             
                                                                                                             О.В. Яковлєв