ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 459/2599/17
провадження № 51-2642км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі: 
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,                 
прокурора                                         ОСОБА_5 ,                                      
засудженого                                    ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                         ОСОБА_7                  (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду                      від 21 червня 2022 року у кримінальному провадженні №12017140150001495 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2021 року   ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15 -  ч. 1 ст. 369 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат, долю речових доказів та спеціальну конфіскацію предмета неправомірної вигоди.
2. Місцевий суд установив, що  ОСОБА_6 04 вересня 2017 року о 15:00 телефоном повідомив Червоноградський ВП ГУНП у Львівській області, що у                   м. Соснівці Львівської області в нього викрадено мобільний телефон «Ірhone». Екіпаж сектору реагування патрульної поліції (далі - СРПП) № 4 у складі капітана поліції ОСОБА_8 та рядового поліції ОСОБА_9 , який прибув за викликом на місце, встановив, що крадіжка телефону не підтвердилася, а                  сам ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Усвідомлюючи  правові наслідки за хибне повідомлення і виклик працівників поліції та можливість його притягнення до адміністративної відповідальності за скоєне             ОСОБА_6 , з метою уникнення цих наслідків, цього ж дня близько 17:20 у службовому автомобілі поліції «Тойота Пріус» д.н.з. НОМЕР_1 запропонував та передав ОСОБА_8 і ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 300 грн від отримання якої вони відмовились і викликали на місце слідчо-оперативну групу.
Таким чином, ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак таке не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.
3. При перегляді вироку за апеляційною скаргою засудженого Львівський апеляційний суд ухвалою від 21 червня 2022 року залишив його без змін та виключив з його мотивувальної частини посилання на закінчений замах на пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
4. У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» давання хабара (неправомірної вигоди) полягає в передачі службовій особі майна, права на майно або вчинені на її користь дій майновою характеру за виконання чи невиконання дії, яку та повинна була або могла виконати із використанням службового становища чи наданої влади.  Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 369 КК та правових позицій у вказаній постанові  пленуму ВСУ надання такої неправомірної вигоди полягає у передачі службовій особі майна, права на майно чи вчинення в її користь дій іншого майнового характеру, за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. 
А тому, на думку засудженого, у вироку суду першої інстанції мали бути зазначені конкретні діяння, які вчинялись чи мали бути вчинені в його інтересах за надання неправомірної вигоди у вигляді 300 грн, якщо така вигода надавалась саме з цією метою, і при цьому особа бажала настання наслідків за настання яких пропонувала неправомірну вигоду.
Вказує, що у вироку суду має бути зазначено форму вини та наявність прямого чи непрямого умислу, однак в оскаржуваному вироку цього немає. Судом не враховано, що в його діях не було мотиву злочину, оскільки він не був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП. Тому він вважає, що пред`явлене йому обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді, натомість місцевий суд самостійно сформулював у справі нове обвинувачення, чим вийшов за межі своїх повноважень, оскільки розглянув справу не у межах висунутого обвинувачення. Стверджує, що в даному випадку мала місце провокація злочину з боку працівників поліції, а тому ухвалений вирок є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню.
На переконання засудженого, при перегляді вироку за апеляційною скаргою сторони захисту суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином наведених у ній доводів та не усунув допущених порушень, а тому ухвала апеляційного суду  не відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
5. У судовому засіданні засуджений та захисник вимоги касаційної скарги підтримали.  
6. Прокурор просив відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
7. Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
8. Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
9. За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до          ст. 94 цього Кодексу.
10. Відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
11. У своїй касаційній сказі засуджений зазначає про істотні порушення, які, на його думку, були допущені судом першої інстанції, однак вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність таких порушень як під час досудового розслідування, так і при розгляді справи в суді першої інстанції. Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених місцевим судом.
12. Як убачається зі змісту судових рішень, при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій ці суди ретельно перевіряли усі доводи, на які посилалася сторона захисту при розгляді кримінального провадження та які є аналогічними тим, що викладені в касаційній скарзі засудженого. Зазначені в цих рішеннях мотиви про визнання вказаних доводів безпідставними є обґрунтованими і ґрунтуються на досліджених в суді доказах.
13. Зокрема, свій висновок у вироку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд першої інстанції зробив на підставі наданих сторонами доказів, які були перевірені в судовому засіданні, визнані судом належними та допустимими, і яким цей суд надав відповідну правову оцінку, а саме: показаннях самого засудженого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ; протоколах: огляду місця події від 04 вересня 2017 року, огляду предмета від 05 вересня 2017 року (диск із записом дзвінків ОСОБА_6 на лінію «102»), від 06 вересня 2017 року (відеозапису розмови між ОСОБА_6 та працівниками поліції з телефону «Леново S660» добровільно наданого ОСОБА_9 ), тимчасового доступу до речей і документів від 13 вересня 2017 року (виписка про рух коштів і зняття готівки з картки ОСОБА_6 ), слідчих експериментів від 08 вересня 2017 року проведених за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; висновках: щодо результату медичного огляду ОСОБА_6 на стан сп`яніння              від 04 вересня 2017 року (перебуває в стані алкогольного сп`яніння), судово-технічної експертизи від 22 вересня 2017 року № 6/479, та інших доказів у своїй сукупності.
14. Ці докази зібрані у встановленому законом порядку, є логічними та послідовними, узгоджуються між собою в цілому та в деталях, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. 
15. Доводи засудженого викладені в апеляційній скарзі аналогічні тим, що наведені ним у касаційній скарзі.
16. Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
17. Згідно з положеннями ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою. 
18. Відповідно до вимог ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушенням.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався. 
19. З матеріалів провадження убачається, і це не заперечується засудженим у касаційній скарзі, що 04 вересня 2017 року ОСОБА_6 зателефонував на лінію «102» та повідомив про крадіжку телефону, цей факт підтверджується протоколом огляду предмета від 05 вересня 2017 року - диску на якому виявлено чотири файли: 201709041507580006980m18, 201709041529400007020m18, 201709041556150007040m18 та 201709041607070007060m18 на яких зафіксовано чотири телефонні дзвінки до Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області від чоловіка, який представився ОСОБА_6 та повідомив про те, що в нього викрали мобільний телефон «Ірhоnе» і просив встановити (відслідкувати по супутнику) його місце знаходження, а також уточнював чи виїхали працівники поліції на його виклик.
20. З наданих у суді показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 убачається, що 04 вересня 2017 року після приїзду працівників поліції на місце події ОСОБА_6 відмовився від написання заяви і дачі пояснень щодо його  повідомлення про викрадення мобільного телефону та розповів, що телефон він знайшов, при цьому останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час бесіди вони попередили ОСОБА_6 про відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин, а також про адміністративну відповідальність за перебування в громадському місці у нетверезому стані, після чогоОСОБА_6 запропонував їм гроші в сумі 300 грн, які продемонстрував та поклав спочатку на підлокітник, а потім на заднє сидіння службового автомобіля «Тойота Пріус» д.н.з. НОМЕР_1 . У відповідь на це вони відмовились від запропонованих коштів та повідомили його про те, що за такі дії законом передбачена кримінальна відповідальність.
21. Ці показання також підтверджуються протоколом огляду мобільного телефону «Леново S660» від 06 вересня 2017 року, що належить свідку ОСОБА_9 , на якому містяться 4 файли із відеозаписами подій, які відбувалися 04 вересня того ж року.
22. При цьому колегія суддів погоджується з правильністю висновків судів першої та апеляційної інстанцій в судових рішеннях про те, що поведінка працівників поліції у даному випадку була пасивною, оскільки ініціатива надати неправомірну вигоду виходила саме від ОСОБА_6 .
23. Оскаржувані судові рішення є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 420 КПК, у них наведено відповідні підстави і положення закону, якими керувалися ці суди при ухваленні своїх рішень.
25. При перевірці цих рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону чи закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для їх зміни або скасування. Тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області                        від 09 грудня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 червня 2022 року щодо нього без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                       ____________________                      ________________
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3