УХВАЛА
 
23 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 369/9135/17
провадження № 61-15015ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року позов  ОСОБА_2  задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1 957 246,00 грн, інфляційні втрати - 299 422,92 грн, 8 % річних - 288 572,46 грн, пеню - 300 000,00 грн та судові витрати - 23 452,26 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17 лютого 2017 року у загальному розмірі 3 499 507,98 грн, з яких: заборгованість за договором позики - 1 957 246,00 грн, інфляційні втрати - 267 359,80 грн, 8 % річних - 205 913,00 грн, пеня - 1 068 989,18 грн та судові витрати - 39 205,05 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року Апеляційну скаргу ОСОБА_3  залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року в частині скасування рішення                      Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1 957 246,00 грн та в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в загальному розмірі 3 499 507,98 грн скасовано. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  заборгованості за договором позики в розмірі 1 957 246,00 грн залишено без змін.
02 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду із заявою про роз`яснення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.
Заява обґрунтована тим, що суд першої інстанції при видачі виконавчого листа від 23 листопада 2022 року вийшов за межі своїх повноважень, а саме: фактично розтлумачивши на свій розсуд резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року, в якій чітко зазначено, що саме в розмірі 1 957 246,00 грн має відбуватися стягнення; збільшив суму стягнення та фактично змінив резолютивну частину постанови Київського апеляційного від 10 лютого 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 лише 1 957 246,00 грн та визначив суму стягнення в загальному розмірі 3 538 712,03 грн, яка не відповідає резолютивній частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.
Оскільки ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року у справі № 369/1256/22 ОСОБА_1 відмовлено у задоволені заяви про визнання виконавчого листа від 23 листопада 2022 року № 369/9135/17, що виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області, таким, що не підлягає виконанню з підстав неправильного та самостійного тлумачення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року, виникла об`єктивна необхідність у роз`ясненні (тлумаченні) мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року, а саме: в якому загальному розмірі потрібно стягнути з ОСОБА_1 заборгованість: в розмірі 1 957 246,00 грн, як це зазначено в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року чи в загальному розмірі в сумі 3 538 712,03 грн на підставі трьох рішень судів - постанов Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та 10 лютого 2022 року та рішення                                  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року про відмову у роз`ясненні мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року відмовлено.
21 липня, 31 липня та 07 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду із заявами про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.
Заяви обґрунтовані тим, що ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у цій справі розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року, якою було відмовлено у виправленні описки в постанові Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.
Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, Верховний Суд зазначив, що погоджується із заявником, що наявність трьох судових рішень - рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанов Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та від 10 лютого 2022 року, а також стилістичне формулювання резолютивної частини постанови апеляційного суду від 10 лютого 2022 року дійсно може викликати необхідність роз`яснення, в якому ж саме розмірі складові заборгованості за договором позики (сума позики, проценти, інфляційні втрати, пеня) за результатами остаточного вирішення справи апеляційним судом підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.
Також Верховний Суд зазначив, що вирішення вказаного питання не потребує внесення виправлень у постанову суду, а може бути вирішене за результатами розгляду судом апеляційної інстанції заяви, зокрема позивача, про роз`яснення постанови від 10 лютого 2022 року в порядку, передбаченому статтею 271 ЦПК України.
В ухвалі Верховного Суду від 24 березня 2023 року за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року зазначено, що у прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати повністю рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції, оскільки постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року скасовано. 
Просила роз`яснити резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року з підстав, викладених в заявах, зокрема: в якому ж саме розмірі складові заборгованості за договором позики (сума позики, проценти, інфляційні втрати, пеня) за результатами остаточного вирішення справи в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 
25 липня та 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала заяви про залишення без розгляду її заяв від 21 липня та 31 липня 2023 року про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року у задоволенні заяв ОСОБА_1 від 21 липня, 31 липня та 07 серпня 2023 року про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року відмовлено.
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року.
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачений.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України заявник зазначає: суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права. 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження. 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року.
Витребувати з Києво-Святошинського районного суду Київської області матеріали справи № 369/9135/17за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості. 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     А. С. Олійник
         І. Ю. Гулейков
         О. В. Ступак