П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 540/6179/21	

Перша інстанція: суддя Стефанов  С.О.,
повний текст судового рішення
складено 31.05.2023, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                         Танасогло Т.М.,
суддів:            Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 213050020723 від 07.06.2021 року про відмову в призначенні пенсій за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком і зарахувати до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періоди з 23.06.1987 по 01.09.1987 y Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС, з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 01.12.1991 по 31.12.2004 у фізичної особи-підириємця ОСОБА_2 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.03.2021 року.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.10.2022р. відкрито провадження в даній адміністративній справі.
Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду від 18.03.2022 року № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)» територіальна підсудність справ Херсонського окружного адміністративного суду визначена за Одеським окружним адміністративним судом.
22.09.2022 року справа № 540/6179/21, за результатами автоматизованого розподілу, була передана для розгляду судді Одеського окружного адміністративного суду Кравченку М.М.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022р. позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залишено без розгляду    на підставі п.7 ч.1 ст.240 КАС України. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 року ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року була скасована, а справу направлено для продовження розгляду.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду (суддя Кравченко М.М.) від 16 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
23 лютого 2023 року Вища рада правосуддя ухвалила рішення про звільнення у відставку судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 у зв`язку з поданням ним заяви про відставку. 
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023 року, адміністративну справу №540/6179/21 передано на розгляд судді Стефанову С.О.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року прийнято справу №540/6179/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - до розгляду. Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи №540/6179/21 зі стадії відкриття провадження у справі. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року прийнято заяву позивача       про уточнення позовних вимог, згідно якої заявник просить розглядати позовні вимоги в наступній редакції:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №213050020723 від 07.06.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періоди: з 05.11.1980 року по 29.11.1982 року проходження військової служби; з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року роботи у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі; з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС; з 27.02.1988 року по 29.12.1988 року в радгоспі імені Горького; з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року в кооперативі ПТУ№5; з 23.03.1990 року по 03.01.1994 року в Херсонському суднобудівному-судноремонтному заводі імені Комінтерну; з 01.12.1991 року по 03.01.1994 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) за сумісництвом; з 04.01.1994 року по 31.12.2003 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ); з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс» за сумісництвом; з 03.10.1995 року по 20.12.1998 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «УНА» за сумісництвом;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.03.2021 року.
Відповідачі проти задоволення позову заперечували, мотивуючи правомірністю прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі поданої ним заяви та відсутності передбачених законом для цього підстав з огляду на не підтвердження наявності у позивача відповідного необхідного страхового стажу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №213050020723 від 07.06.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком і зарахувати до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періоди з 23.06.1987 по 01.09.1987 у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС, з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 01.12.1991 по 31.12.2004 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.03.2021 року.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.
В апеляційній скарзі апелянт наголошує на відсутності підстав для зарахування до страхового стажу періоди роботи позивача згідно даних його трудових книжок від 20.07.1979р. та від 29.01.1991р., а саме: з 23.06.1987 по 01.09.1987 у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС, з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 01.12.1991 по 31.12.2004 у ФОП ОСОБА_2 , з 23.03.1990 по 03.01.1994 на Херсонському суднобудівному судноремонтному заводі імені Комінтерну, з 03.10.1995 по 20.12.1998 у ТОВ «УНА», через наявність помилок у оформленні відповідних записів про роботу у вказаних трудових книжках ОСОБА_1 , відсутність належним чином оформлених підтверджуючих довідок про періоди роботи, відсутність по певним періодам роботи позивача інформації про сплату роботодавцями страхових внесків, тощо. Вказує також, що оскільки оскаржуване рішення приймалось ГУ ПФУ у Київській області, а відтак саме ГУ ПФУ у Київській області має бути зобов`язано повторно розглядати заяву позивача про призначення йому пенсії за віком. На думку скаржника, оскаржуване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком є обґрунтованим, скасуванню не підлягає. Законодавчо визначені підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі його заяви з 01.03.2021р. відсутні через відсутність необхідного належним чином підтвердженого страхового стажу позивача.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції іншими учасниками справи не оскаржувалось, перегляд судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 року здійснюється у межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.
Справа розглянута справу в порядку письмового провадження згідно з положеннями статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.04.2021 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсіи?ного фонду Украі?ни в Херсонськіи? області із заявою про призначення пенсіі? за віком. За наданими документами (трудовою книжкою серіі? НОМЕР_2 , документами про навчання, даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку по 31.12.2020) страховии? стаж позивача склав 21 рік 18 днів.
Не зараховано періоди з 05.11.1980 року по 29.11.1982 року віи?ськовоі? служби, оскільки в записі трудової? книжки не зазначена дата видачі віи?ськового квитка; з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року у Нововоронцовському раи?сільгоспкомунгоспі, так як запис про прии?няття виправлено; з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС. В записі відсутні підстави про звільнення; з 27.02.1988 року по 29.12.1988 року в радгоспі імені Горького. В записі відсутні підстави про звільнення; з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року у кооперативі, оскільки в записі про прийняття на роботу відсутня назва кооперативу, а запис про звільнення завірено печаткою, яка не читається; з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року в Херсонському техно — торгівельному підприємстві    «Маяк - Сервіс». Запис про звільнення завірений печаткою, яка не читається.
Крім того, за наданими трудовими книжками від 20.07.1979 року та від 29.01.1991 року вбачається одночасна робота на різних підприємствах, зокрема, з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року у фізичної? особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ), з 23.03.1990 року по 03.01.1994 року на Херсонському суднобудівному судноремонтному заводі імені Комінтерну, з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року у Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 03.10.1995 року по 20.12.1998 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «УНА» і відповідач зазначив, що періоди роботи позивача з 03.10.1995 року по 20.12.1998 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «УНА», з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року у фізичноі? особи-підприємця ОСОБА_2 потребують додатковоі? перевірки.
На підставі вищевикладеного, листом від 07.05.2021 року за № 2100-0304-8/21755 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомило позивача про необхідність надання уточнюючих довідок та прии?няття рішення від 29.04.2021 року про відмову у призначенні пенсіі? за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 28 років.
31.05.2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до    Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.
На підставі заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України в Київській області 07.06.2021 року винесено рішення № 213050020723 про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 28 років. Після перевірки наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області було встановлено, що страховий стаж позивача становить 22 роки 2 місяці 9 днів. За наданими позивачем документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудовоі? книжки НОМЕР_2 з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року - виправлення в записі про прии?няття, з 16.09.1987 по 03.02.1988 - відсутні підстави в записі про звільнення, з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року - відсутня назва кооперативу, печатка не читається, з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року - печатка не читається, штамп УРСР, надані документи для підтвердження (довідка і виписка з трудовоі? книжки) не підтверджені первинними документами. Головним управління Пенсійного фонду України в Київській області в рішенні зазначено, що для зарахування вказаних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки видані підприємствами, на якому працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання робіт.
Крім цього згідно трудової? книжки НОМЕР_3 до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року, оскільки відсутні дані персоніфікованого обліку та в цеи? період вбачається робота на інших підприємствах. Рішення буде винесено після надходження результатів перевірки наданих документів.    
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не доведено правомірності прийняття рішення №213050020723 від 07.06.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку із чим вважав наявними підстави для визнання його протиправним та скасування.
Проаналізувавши приписи чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, дослідивши матеріали справи та виснувавши, що періоди роботи ОСОБА_1 з 23.06.1987 по 01.09.1987 у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС, з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 01.12.1991 по 31.12.2004 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підтверджені даними трудових книжок позивача, суд першої інстанції вважав необхідним також зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком і зарахувати до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 указані вище періоди роботи, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.03.2021 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції в частині задоволених по суті позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).
Згідно із п. 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Відтак, для призначення пенсії позивачу за вислугу років у 2021 році мають бути виконані дві умови: досягнення 60 річного віку та наявність не менше 28 років стажу.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст.24 Закону №1058-V страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У розумінні приписів ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»    до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Водночас, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції ґрунтовно врахував, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що у трудовій книжці позивача від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 та в трудовій книжці від 29.11.1991 року серії НОМЕР_4 містяться записи про роботу ОСОБА_1 в період з 16.07.1979 року у різні періоди на різних посадах, та продовжує працювати по теперішній час.
При цьому, згідно оскаржуваного рішення, позивачу не зараховано до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії наступні періоди:
1). згідно записів трудової книжки від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 : 
з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі,
з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС,
з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року в кооперативі ПТУ №5, 
з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс» за сумісництвом;
2). згідно записів трудовоі? книжки від 29.11.1991 року серії НОМЕР_4 період з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року, оскільки відсутні дані персоніфікованого обліку та в цеи? період вбачається робота на інших підприємствах та зазначено, що рішення буде винесено після надходження результатів перевірки наданих документів.
Також, як свідчать матеріали справи, позивачу не було варховано періоди роботи 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького та з 01.12.1991 по 31.12.2004 у ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ).
Висновуючись з приводу неврахування указаних вище періодів трудової діяльності позивача з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно до запису №15 трудової книжки позивача від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 23.06.1987 року прийнято на посаду робітника другого розряду у Нововоронцовському раи?сільгоспкомунгоспі, звільнено позивача 01.09.1987 року на підставі протоколу № 423 «А» від 01.07.1987 року.
Іншого відповідачем із посиланням на належні і допустимі докази не доведено.
Зідно записів трудової книжки від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 , позивач 16.09.1987 року прийнятий на посаду робітника в колгосп імені 24 з`і?зду КПРС та 03.02.1988 року звільнений в зв`язку з закінченням дії укладеного трудового договору.
Також, як свідчать матеріали справи, трудова книжка ОСОБА_1 від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 , містить записи №21-22 про прийняття позивача на роботу 01.03.1989 року на посаду тесляра та звільнення позивача з роботи з 11.09.1989 року, при цьому зазначена причина звільнення - звільнений за власним бажанням. 
Крім того, в трудовій книжці позивача від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 містяться записи №28-29 про прийняття позивача на роботу 19.05.1994 року на посаду газоелектрозварювальника в Херсонське техно-торгове підприємство «Маяк-Сервіс» та звільнення позивача 21.02.1996 року із зазначенням причини звільнення - за власним бажанням.
Однак, як вже було вказано вище, указані періоди роботи позивача зараховані до страхового стажу не були.
В свою чергу, трудова книжка позивача НОМЕР_3 містить записи про трудову діяльність ОСОБА_1 з 01.12.1991 по 31.12.2004, які також не були зараховані до страхового стажу позивача через відсутність даних персоніфікованого обліку щодо сплати страхових внесків роботодавцями та в цей період вбачається робота на інших підприємствах.
З матеріалів справи також вбачається, що з листопада 1980р. по листопад 1982р. позивач проходив військову службу, яка в силу приписів п. «в» ч.3 ст. 56 Закону Закону №1788-XII підлягає зарахуванню до стажу роботи.
В свою чергу, за доводами скаржника, за результатами розгляду звернення позивача від 23.04.2021р. про призначення пенсії за віком, йому не зараховані періоди: з 05.11.1980 по 29.11.1982 військової служби, оскільки в записі трудової книжки не зазначена дата видачі військового квитка; з 23.06.1987 по 01.09.1987 у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, так як запис про прийняття виправлено; з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС, в записі про звільнення відсутні підстави про звільнення (не вказано документ, на підставі якого внесено такий заипс); з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, в записі відсутні підстави про звільнення; з 01.03.1989 по 11.09.1989 у кооперативі, оскільки в записі про прийняття на роботу відсутня назва кооперативу, а запис про звільнення завірено печаткою, яка не читається; з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно — торгівельному підприємстві “Маяк — Сервіс”. Запис про звільнення завірений печаткою, яка не читається. 
В подальшому додатково надані довідки позивачем також не були враховані органом ПФУ.
До того ж, як вказує в апеляційній скарзі апелянт, за наданими трудовими книжками від 20.07.1979 та від 29.01.1991 вбачається одночасна робота на різних підприємствах, зокрема, з 01.12.1991 по 31.12.2004 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ), з 23.03.1990 по 03.01.1994 на Херсонському суднобудівному судноремонтному заводі імені Комінтерну, з 19.05.1994 по 21.02.1996 у Херсонському техно-торгівельному підприємстві “Маяк-Сервіс”, з 03.10.1995 по 20.12.1998 у Товаристві з обмеженою відповідальністю “УНА”, при цьому судом першої інстанції не надано обґрунтування і правової оцінки правомірності зарахування до страхового стажу Позивача періоду роботи у ФОП ОСОБА_2 . Поряд з цим, апелянт зауважує на такому: у період з 01.12.1991 по 31.12.2004 фізичної особи-підприємця, який за даними трудової книжки позивача був його роботодавцем, - не існувало; на підтвердження спірного періоду роботи у ФОП ОСОБА_2 позивач мав надати трудовий договір. 
Також, скаржник звертає увагу на відсутність в системі персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків по ТОВ «УНА» та по ФОП ОСОБА_2 . За вказаного, періоди роботи позивача з 03.10.1995 по 20.12.1998 у ТОВ «УНА» та з 01.12.1991 по 31.12.2004 у ФОП ОСОБА_2 потребували додаткової перевірки, у зв`язку із чим листом від 07.05.2021 №2100-0304-8/21755 Управління повідомило позивачу про необхідність надання уточнюючих довідок та прийняття рішення від 29.04.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 28 років. 
В подальшому, за доводами апеляційної скарги, 31.05.2021р. позивач вдруге звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав військовий квиток, довідку від 26.03.2021 №4/130 Херсонського об`єднаного міського ТЦК та СП про проходження військової служби з листопада 1980 року по листопад 1982 року з посиланням на військовий квиток. До страхового стажу було зараховано період проходження військової служби, втім залишились незарахованими періоди роботи: 23.06.1987 по 01.09.1987 у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, так як запис про прийняття виправлено; з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС. В записі відсутні підстави про звільнення; з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького. В записі відсутні підстави про звільнення; з 01.03.1989 по 11.09.1989 у кооперативі, оскільки в записі про прийняття на роботу відсутня назва кооперативу, а запис про звільнення завірено печаткою, яка не читається; з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно — торгівельному підприємстві “Маяк — Сервіс” через не врахування уточнюючих довідок, відсутність інших документів які б підтверджували відповідний страховий стаж позивача, письмових трудових договорів з відміткою про виконання, тощо.
Однак, колегія суддів вважає безпідставними такі доводи, з огляду на наступне.
Як вже вказувалось вище, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка. 
Згідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Як визначено у п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 р. № 162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижня з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагороди та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань;    заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагороди і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і положеннями про дисципліну;    інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, за які були видані дипломи, про використовувані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачену в зв`язку з цим винагороду. Штрафні санкції не вносяться до трудової книжки.
За приписами п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 р. № 162, які узгоджуються з нормами п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист від 29.07.1993 р. № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з п. 2.5. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162, у разі виявлення неправильного або неточного фіксування відомостей про трудову діяльність, переведення на іншу постійну роботу, премій і заохочень тощо, виправлення проводиться адміністрацією підприємства, де був зроблений відповідний запис.    Адміністрація на новому місці роботи зобов`язана надати працівникові необхідну допомогу в цьому.
З огляду на наведене вище, періоди роботи ОСОБА_1 з 23.06.1987 року по 01.07.1987 року, з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року, з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року та з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року підтверджені трудовою книжкою позивача, а відтак підлягають зарахуванню до його страхового стажу.
Твердження органу ПФУ про те, що в трудовій книжці позивача запис про прийняття на роботу щодо період з 23.06.1987р. по 01.09.1987р. внесено із виправленнями колегія оцінює критично, виходячи саме із того, що відповідно до приписів чинного законодавства, обов`язок щодо внесення записів у трудову книжку працівника покладено на відповідального працівника підприємств.
Записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.
Законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
В свою чергу, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
На особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. 
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До того ж, як ґрунтовно зауважував суд першої інстанції, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 не заборонено вносити виправлення до записів трудової книжки.
Таким чином, період роботи позивача з 23.06.1987р. по 01.09.1987р. у Нововоронцовському раи?сільгоспкомунгоспі підлягав зарахуванню до його страхового стажу, однак згідно оскаржуваного рішення вказаний період до страхового стажу позивача зарахований не був.
Що стосується періоду роботи позивача з 16.09.1987р. по 03.02.1988р., то його не було враховано через відсутність в записі про звільнення в трудовій книжці підстави звільнення.
Так, за доводами ГУ ПФУ у Херсонській області, викладеними у листі ГУ ПФУ у Херсонській області від 07.05.2021 № 2100-0304-8/21755, від 14.06.2021 року № 2100-0304-8/28277, відзиві ГУ ПФУ у Херсонській області та апеляційній скарзі вбачається, що позивачу до його страхового стажу не зараховано вказаний вище період роботи з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 з`і?зду КПРС у зв`язку з тим, що в трудовій книжці від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 у записі № 18 (про звільнення) в графі 4 не вказано документ, на підставі якого внесено такий запис.
Однак, такі обґрунтування пенсійного органу на думку апеляційного суду виходячи з викладених вище законодавчих приписів також є необґрунтованими. Судова колегія враховує, що даний період роботи позивача також підтверджений трудовою книжкою, яка є основним документом для підтвердження трудового стажу, належне ведення якої є обов`язком саме роботодавця а не працівника.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що записи в трудовій книжці про роботу позивача в період з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 з`і?зду КПРС відповідають вимогам заповнення трудової книжки, містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, посади на яких працював позивача, містять також підставу звільнення. Такі записи засвідчені підписом керівника підприємства.
Також з матеріалів справи, що трудова книжка позивача містить відповідні записи про роботу останнього з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького. Додатково позивачем у підтвердження цього періоду роботи до органу ПФУ надавалась довідка від 18.05.2020 року №20 ТзДВ «Сільгоспгосподарство «Кандибинське». Однак вказаний період роботи також не був зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 через відсутність підстав звільнення.
За доводами ГУ ПФУ у Херсонській області підставою для не нарахування вказаного періоду є відсутність підстав про звільнення в записі. Також, ГУ ПФУ у Херсонській області зазначив, що в наданій позивачем при повторному зверненні із заявою про призначення пенсії за віком довідці від 18.05.2020 року №20 ТзДВ «Сільгоспгосподарство «Кандибинське» зазначено протокол № 37 від 27.02.1988 року і на прийняття і на звільнення, крім цього підставою видачі довідки зазначена заява ОСОБА_1 від 19.04.2020 року, яка не може слугувати підставою підтвердження стажу роботи. ГУ ПФУ у Херсонській області в зазначеному вищі листі повідомляє, що довідка про роботу має бути видана на підставі первинних документів (наказів, протоколів, розпоряджень про зарахування, звільнення з роботи, трудових договорів з відміткою про їх виконання тощо). Тому для обчислення страхового стажу довідка не врахована.
Між тим, виходячи з того, що основним документом для підтвердження трудового стажу працівника є саме трудова книжка, ведення якої забезпечується відповідним роботодавцем, про що вже неодноразово вказувалось вище, на переконання суду апеляційної інстанції жодні посилання скаржника, зокрема на відсутність інформації стосовно підстав про звільнення у відповідному записі, поза розумним сумнівом не можуть слугувати підставою для не зарахування відповідного періоду роботи працівника.
В свою чергу, не зазначення документу, на підставі якого такий запис внесено, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірного періоду роботи та позбавлення останнього його конституційного права на пенсійне забезпечення, про що вірно вказував суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду даної справи, відповідачі не надали до суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про указані вище періоди роботи ОСОБА_1 .
Колегія суддів при цьому наголошує, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною зокрема у постанові від 06.02.2018р. у справі № 677/277/17.
Також, як було ґрунтовно враховано судом першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, суд не приймає до уваги обґрунтування відповідача, щодо неврахування спірних періодів роботи позивача у страховий стаж, оскільки працівник не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.
Відтак, період роботи позивача з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 з`і?зду КПРС, з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року та з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року також підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, адже позивач працював у вказані періоди згідно записів з трудової книжки, що відповідачами не спростовується.
Усі вищезазначені записи про періоди роботи позивача у трудовій книжці, завіреною печатками підприємства, із зазначенням посадових осіб, які внесли відповідні записи, а також записи завірено підписами посадових осіб.
Трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача за вказані періоди, а також містить посилання на відповідні розпорядчі документи (протоколи) на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.
Суд першої інстанції відхиляючи обґрунтування правомірності незарахування відповідачем до страхового стажу позивача вищевказаних періодів, які відображені у його трудовій книжці, ґрунтовно врахував, що в силу приписів чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже й не може впливати на її особисті права.
Колегія суддів зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист у частині призначення пенсії за віком.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
До того ж, загалом усі неточності про які вказує скаржник обґрунтовуючи підстави для не зарахування вищенаведених періодів роботи позивача до його страхового стажу є формальними.
В свою чергу, за правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
З урахуванням усього викладеного вище, враховуючи що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача є формальними, а відтак не можуть вважатися достатньою підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист та відмови позивачу у зарахуванні цих періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 заповнена роботодавцем з певними недоліками, відсутня.
Вимоги ГУ ПФУ в Херсонській області про надання позивачем для зарахування періодів з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року, з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року, 01.03.1989 року по 11.09.1989 року, з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року до стажу уточнюючих довідок що видані підприємствами, на яких працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання робіт, є безпідставними, оскільки уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідні виключно у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, в той час, як за встановленими судом обставинами у даному випадку трудова книжка позивача містить всі необхідні записи для врахування вищевказаного періоду до загального трудового стажу позивача.
Стосовно періодів роботи позивача з 01.12.1991 по 31.12.2004 згідно трудовоі? книжки НОМЕР_3 , колегія суддів виходить з наступного.
Як було вказано вище, вказані періоди не були зараховані до страхового стажу позивача через відсутність даних персоніфікованого обліку та в цеи? період вбачається робота на інших підприємствах, про що безпосередньо вказано було у оскаржуваному рішенні №213050020723.
При цьому, у оскаржуваному рішенні також було зазначено, що рішення буде винесено після надходження результатів перевірки наданих документів.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 28.05.2021 року позивач надав Головному Управлінню ПФУ в Херсонській області архівну довідку від 29.03.2021 року № 01-15/651 трудового архіву м. Херсона, з вказаними сумами заробітноі? плати за час роботи з грудня 1991 року по грудень 1999 року та підтвердження стажу роботи з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року у фізичноі? особи-підпрнсмня ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ).
05.05.2021 року Головним Управлінням ПФУ в Херсонській області було проведено перевірку архівної довідки про заробітну плату по ОСОБА_1 , результати якої оформлено актом № 514/1-23, в якому в свою чергу зазначено, що за перевіряємий період суми заробітної плати, зазначені в архівній довідці про заробітну плату відповідають даним первинних документів. З усіх сум утримано внески до Пенсійного фонду України. Було зроблено висновок, що розбіжностей між сумами заробітної? плати, зазначеними у архівній довідці про заробітну плату та сумами зазначеними в наданих первинних документах по особі ОСОБА_1 не встановлено.
З метою перевірки наданої позивачем довідки про факт його роботи на КП ТТП «Маяк-Сервіс», відповідачем, здійснено вихід за місцем реєстрації підприємства. Проте, за адресою: м.Херсон, вул. Смольна, 130, КП ТТП «Маяк-Сервіс» не знаходиться, фактичне місцезнаходження документів встановити не вдалось. За результатами даної? перевірки складено акт № 776/1-23 від 01.07.2021 року.
Крім того, як свідчать матеріали справи, відповідачем ініційовано проведення перевірки відповідності даних первинних документів даним довідки про факт роботи позивача від 16.04.2021 року № 1, виданої ХФ ТОВ «УНА». Але за адресою місця реєстрації підприємства, а саме: м. Херсон, вул. Паровозна, 6 знаходились складські приміщення інших суб`єктів господарювання. ХФ ТОВ «УНА» - не виявлено. За результатами даної? перевірки складено акт № 786/1-23 від 02.07.2021 року.
За вказаного, той факт, що відповідач при проведенні перевірки не зміг встановити адресу та місцезнаходження первинних документів КП ТТП «Маяк-Сервіс» та ХФ ТОВ «УНА» не може бути підставою для відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача, за обставин, коли в трудовій книжці працівника зазначено періоди роботи, про що ґрунтовно виснував суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення у даній справі.
Відсутність відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків, а так само і несплата роботодавцем страхових внесків не може слугувати підставою для не зарахування відповідних періодів роботи працівника до його страхового стажу, оскільки таке не узгоджується з вимогами чинного законодавства, адже підставою для набуття страхового стажу є саме трудова діяльність працівника, яка дає право для подальшого призначення йому пенсії, а не будь-які формальності.
Відтак, право позивача на зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 та трудової книжки від 29.11.1991 року серії НОМЕР_4 підтверджується наданими до суду документами.
Оцінюючи доводи апелянта в контексті позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періодів: з 05.11.1980 року по 29.11.1982 року проходження військової служби; з 23.03.1990 року по 03.01.1994 року в Херсонському суднобудівному-судноремонтному заводі імені Комінтерну; з 04.01.1994 року по 31.12.2003 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ); з 03.10.1995 року по 20.12.1998 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «УНА» за сумісництвом, колегія суддів виходить з наступного.
В спірному випадку, як свідчать матеріали справи, доказів здійснення зарахування чи не зарахування вказаних періодів роботи ОСОБА_1 до стажу роботи позивача та прийняття відповідного рішення стосовно цих періодів відповідачами до суду не надано.
Вказані періоди не були предметом розгляду в оскаржуваному рішенні та відносно них відповідачем рішення не приймалось, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення.
При цьому, листи ГУ ПФУ в Херсонській області не є доказом здійснення чи не здійснення зарахування певних періодів.
Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Херсонській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно чинного законодавства повноваження щодо призначення особам пенсій належить органам Пенсійного фонду України.
В свою чергу, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
Слід зазначити, що зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.
Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, колегія суддів також враховує, що відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
Відповідно до встановлених обставин справи, позивачу, ОСОБА_1 , 60 років виповнилось 01.03.2021 року, отже відповідно до зазначеної норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком за умови звернення із заявою про призначення пенсії не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку та наявності достатнього страхового стажу, він набув 02.03.2021 року.
Згідно з ч.ч.1-2    ст.6 КАС України    суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Згідно правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідний розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Підсумовуючи встановлені обставини справи у сукупності, виходячи з предмету судового розгляду даної справи, колегія суддів вважає, що в даному випадку, судом першої інстанції обрано з метою захисту порушеного права позивача, ефективний та належний спосіб у вигляді: зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком і зарахувати до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періоди з 23.06.1987 по 01.09.1987 у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС, з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 01.12.1991 по 31.12.2004 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.03.2021 року.
З огляду на те, що при повторному зверненні позивача з додатковими документами питання щодо підтвердження трудового стажу позивача для призначення пенсії за віком з 01.03.2021р. розглядало саме ГУ ПФУ в Херсонській області, яке за додатковими документами, наданими позивачем здійснило зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження військової служби, здійснювало перевірку наявності для зарахування до страхового стажу інших періодів трудової дійсності позивача, апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції норм права у питанні зобов`язання саме ГУ ПФУ у Херсонській області здійснити відповідні зарахування періодів трудової діяльності позивача за судовим рішенням у даній справі, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити й виплачувати останньому пенсію за віком з 02.03.2021р. 
Відповідно до п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року у справі №540/6179/21 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	Ю.М. Градовський    А.В. Крусян