Номер провадження: 22-ц/813/6050/23 
Справа № 522/3589/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Абухіна Р.Д. 05 квітня 2023 року у м. Одеса, -
встановила:

У лютому 2023 року до суду першої інстанції звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Представник відповідача надала відзив на позов, в якому зазначила, що ОСОБА_2 не згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки у нього на утримані є дитина від другого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_5 , яка перебуває у декретній відпустці.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 лютого 2023 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, яким стягнути з відповідача на користь апелянта аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини хвороби ОСОБА_2 , наявності на його утриманні нібито непрацездатної дружини, обставини щодо отримання ОСОБА_6 щомісячної допомоги від Чеської Республіки, обставини наявності права власності на частину нерухомого та рухомого майна.
Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2020 року було розірвано.
Згідно Свідоцтва про народження, сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Крім того, з наданих відповідачем доказів вбачається, що у ОСОБА_2 у іншому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_4 . При цьому дружина відповідача ОСОБА_7 на час розгляду справи судом першої інстанції перебувала в декретній відпустці.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду й не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів. 
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України).
Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно.
Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції було вірно враховано, що відповідач ОСОБА_2 офіційної працевлаштований у Чеській Республіці, має стабільну заробітну плату, що дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання доньки.
Також судом прийнято до уваги, що відповідач має на утриманні малолітню дитину – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребує матеріальної допомоги.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 182, 183 СК України суд першої інстанції, врахувавши як матеріальне становище позивача, яка проживає з донькою, так і матеріальне становище відповідача, на утриманні якого знаходяться малолітня дитина та непрацездатна дружина, а також те, що обов`язок по утриманню дітей у батьків є рівним, дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір аліментів, який буде стягуватись на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен бути встановлений у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 лютого 2023 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини хвороби ОСОБА_2 , наявності на його утриманні нібито непрацездатної дружини, обставини щодо отримання ОСОБА_6 щомісячної допомоги від Чеської Республіки, обставини наявності права власності на частину нерухомого та рухомого майна.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не посилався у відзиві на позовну заяву на наявність у нього будь-яких захворювань, у зв`язку із чим у суду першої інстанції не було правових підстав для дослідження таких обставин.
Факт непрацездатності дружини відповідача ОСОБА_9 та знаходження останньої у декретній відпустці підтверджений довідкою з місця роботи, виданою ТОВ «Мобідік ЦЗ» від 10 березня 2023 року. Аналогічно доведеним є факт народження у відповідача у іншому шлюбі дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і з урахуванням саме цих обставин - знаходженням на утриманні ОСОБА_2 малолітньої дитини та непрацездатної дружини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу).
Доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спільній власності рухомого та нерухомого майна не мають правового значення для розгляду справи, оскільки позивачем не зазначено, яким саме чином наявність вказаного майна може вплинути на розмір аліментів, які стягуються у частці з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, та враховуючи також, що зазначеним майном користується саме позивач ОСОБА_1 .
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 жовтня 2023 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       А.П. Заїкін 

       О.М. Таварткіладзе