ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" листопада 2023 р.           Справа№ 910/4846/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Коробенка Г.П. 
 
 при секретарі Вага В.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Кузьменко В.С. за ордером;
від відповідача: Тарасенко В.В. за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 (повний текст складено 05.04.2023)
та апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"  та Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 
у справі №910/4846/22 (суддя  Паламар П.І.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" 
до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 
про визнання дій протиправними, відшкодування збитків, ціна позову 374  674  158,16 грн,
УСТАНОВИВ:
У червні 2022 року Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"  (далі - позивач, Страховик) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач, Банк) та просило суд: 
- визнати протиправними дії відповідача спрямовані на спричинення збитків (упущеної вигоди) за Договором доручення №6 на виконання страхових агентських послуг від 11.07.2016 (далі - Договір), укладеним між відповідачем і позивачем;
- стягнути з відповідача на користь позивача збитки (упущену вигоду) за період з липня 2019 р. по квітень 2022 р. за Договором  у  розмірі 374  674  158,16 грн.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору (припинення ділових відносин з позивачем з продажу його страхових продуктів, блокування у банківських каналах комунікації Банку можливості укладання договорів страхування за участю Банку, як страхового агента позивача, тощо), що встановлено судовими рішеннями у справі №201/10958/20, внаслідок чого зменшилась кількість укладених (переукладених) договорів і позивач зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди в заявленій ним сумі. 
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивачем не доведено ні факту порушення Банком умов Договору, ні наявності причинно-наслідкового зв`язку між падінням доходів позивача із діями Банку, ні розміру збитків, а судові рішення у справі №201/10958/20 не мають преюдиціального значення для даного спору;. Також вказав, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 600 000,00 грн. 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 березня 2023 року   у позові відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"  20.04.2023 подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема висновок суду про необґрунтованість розрахунку збитків ґрунтується на припущеннях; саме зменшення кількості укладених договорів страхування через неправомірну відмову відповідача від виконання своїх зобов`язань за Договору  стало причиною спричинення збитків позивачу; неправомірні дії та бездіяльність відповідача зафіксовані ним в протоколі №14 Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки від 16.10.2020; вчинення дій щодо укладання договорів страхування є прямим обов`язком відповідача за умовами Договору доручення; суд не дав оцінки висновку експерта, яким підтверджується відсутність логотипу позивача на веб-сторінці Партнерів Банку; актами виконаних робіт зафіксовані ті послуги, які були фактично надані, і умовами Договору не передбачено порядку висловлення зауважень щодо повноти та якості виконаних послуг; судовими рішеннями у справі №201/10958/20 встановлено факт блокування у банківських каналах комунікації можливості укладання договорів страхування на нових умовах або внесення змін в них щодо договорів із позивачем; суд не надав оцінки акту виконаних робіт від 31.12.2022; позивачем доведено порушення відповідачем умов договору, наявність і розмір збитків (упущеної вигоди), а також причинно-наслідковий зв`язок між ними. 

29 березня 2023 року відповідач подав до Господарського суду міста Києва заяву про відшкодування судових витрат, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідача 882 276,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2023 року заяву Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" м. Києва про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"  на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"  100 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
У заяві в іншій частині відмовлено. 

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"  24.04.2023 подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нове додаткове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви відповідача про відшкодування судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що стягнута сума є неспівмірною зі складеністю справи, а надані відповідачем докази є такими, що не підтверджують розмір понесених витрат, зокрема: електронний цифровий підпис представника адвокатського об`єднання Дідковського О.В.  на актах приймання-передачі послуг не пройшов перевірку; вартість заявлених послуг з підготовки процесуальних документів та участі в судових засіданнях не є виправданою та не відповідає складеності справи, більшість послуг фактично дублюють одна одну, я у даній справі, так і у інших подібних справах;  Банк має штатних юристів, тому залучення Адвокатського об`єднання "Астерс" не є виправданим; заявлена позивачем до стягнення сума збитків не є значною для відповідача; у заяві відсутнє належне обґрунтування розміру витрат та необхідності наданих послуг тощо.  

Також не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням суду, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"   01.05.2023 подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення, задовольнити повністю заяву відповідача про відшкодування судових витрат,  стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 882 276,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що  задовольняючи частково заяву відповідача. суд не обґрунтував своїх висновків та не звернув уваги на те, що позивач не подавав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу; відповідач надав докази, які підтверджують понесення ним витрат на правову у загальному розмірі 882 276,00 грн, які пов`язані з розглядом даної справи у суді першої інстанції; заперечення позивача фактично зводились до різниці поглядів сторін щодо деталізації наданих послуг; є непропорційним розмір стягнутих судом витрат до ціни позову і значення справи для сторін. 

Розгляд апеляційної скарги  позивача на рішення суду та апеляційних скарг позивача і відповідача на додаткове рішення суду було об`єднано в одне провадження, оскільки додаткове рішення є похідним від основного рішення суду.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача на рішення суду заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відсутня протиправна поведінка Банку, яким виконувався Договір, що підтверджується відповідними актами, а посилання відповідача на судові рішення у справі №201/10958/20 цього не спростовують; Протокол №14 є внутрішнім документом банку і не може створювати жодних обов`язків для третіх осіб; визначений позивачем розмір упущеної вигоди є гіпотетичним і недоведеним; відсутній причинно-наслідковий зв`язок, оскільки згідно наданого самим позивачем експертного висновку Банк почав розміщувати на своєму сайті логотип позивача більш ніж за чотири роки до укладення Договору та перестав здійснювати таке розміщення за 1 рік і 7 місяців до моменту, як позивач почав зазнавати збитків; надані позивачем "звернення" фізичних осіб до ГО "Інвалідів Крітас" та акт виконаних робіт від 31.12.2022 не стосуються спірних правовідносин за Договором. Також вказує, що докази на підтвердження розміру судових витрат, пов`язаних із розглядом справи судом апеляційної інстанції, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення постанови суду.   
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення суду заперечив проти її задоволення, посилаючись на те,  що є безпідставними твердження позивача про те, що нібито Дідковський О.В. не підписував надані до суду документи; розмір заявлених відповідачем витрат є пропорційним до предмету спору, складності справи і наданих послуг, а тому підготовка процесуальних документів та участь в судових засіданнях є виправданою; відповідач належним чином деталізував надані адвокатами послуги; наявність у Банку штатних юристів не позбавляє його права закупівлі юридичних робіт у сторонніх організацій та не може вливати на розмір професійної правничої допомоги залучених адвокатів.
Позивачем були подані письмові пояснення від 08.06.2023, у яких він вказує, що судовими рішеннями у справі №904/615/20 встановлені факти ухилення Банку від виконання обов`язків за Договорами доручення, які також є предметами дослідження у даній справі, і факт доведення таких обставин має преюдиційне значення для даної справи, оскільки вказуватиме на протиправність дій відповідача, як на підставу для завдання збитків позивачу. 
У клопотанні від 03.07.2023 відповідач просить залишити без розгляду доповнення до апеляційної скарги (оформлені у вигляді пояснень) з доданими до них документами, оскільки вказані поясненні по  фактично є доповненням до апеляційної скарги та поданні за межами строку на апеляційне оскарження. 
У поясненнях від 08.08.2023 з урахуванням доповнень апеляційної скарги, відповідач вказує, що відсутні підстави для врахування судових рішень у справі №904/615/20, які були прийняті після винесення оскаржуваного рішення у даній справі; наявність судових рішень у справі №904/615/20  не звільняє суд від обов`язку оцінити умови Договору та встановити, які дії є обов`язковими для сторін; судами у справі №904/615/20 не було встановлені, ані того коли розпочалося порушення, ані кількості договорів, які не було укладено; є помилковими твердження позивача про преюдицію; необхідно врахувати судові рішення у справі №910/4631/22, де іншій страховій компанії (ПрАТ СК "Інгострах") було відмовлено в задоволенні позовних вимог у подібних правовідносинах, в ході розгляду якої подавались аналогічні докази, які подавав позивач при розгляді даної справи.
19.09.2023 відповідачем подане клопотання про зміну порядку розгляду справи, в якому він просить розглянути його клопотання про залишення без розгляду доповнень апеляційної скарги (оформлених у вигляді пояснень) до виходу суду в нарадчу кімнату для вирішення апеляційних скарг по суті. 
Протокольною ухвалою від 19.09.2023 судом було ухвалено задовольнити клопотання відповідача про зміну порядку розгляду справи, відхилені пояснення позивача, в частині нових доводів до апеляційної скарги, а в іншій частині пояснення прийняті до розгляду. 
Відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у судовому засіданні оголошувалась перерва з 19 вересня до 02 листопада 2023 року.
За клопотанням представника позивача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційних скаргах позивача, просив їх задовольнити, також просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача, просив її задовольнити, також просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи,  11 липня 2016 року між позивачем, як Страховиком, та відповідачем, як Страховим агентом, був укладений договір доручення №6 на виконання страхових агентських послуг.
За умовами пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 2.2 Договору Страховик доручив, а Страховий агент зобов`язався здійснювати від імені та за дорученням Страховика частину його страхової діяльності, за винагороду, у тому числі: у тому числі виконувати інформаційно-роз`яснювальну роботу, спрямовану на залучення до співпраці осіб, зацікавлених в послугах Страховика; підготовку та укладання від імені страховика на підставі та в межах повноважень наданих страховому агенту згідно умов цього Договору, договорів добровільного страхування (в тому числі договорів страхування, страхова сума за якими дорівнює або перевищує 1 000 000,00 грн, а саме: - договорів добровільного страхування від нещасних випадків (програма страхування "Захист на кожен день"); договорів добровільного комплексного страхування вланика карткового рахунку (програма страхування "Страхування кредитного ліміту"); договорів добровільного страхування на випадок завдання  фінансового збитку (програма SI Stream страхування)" (згідно Додаткової угоди №1 від 01.06.2017); приймати від страхувальників платежі та перераховувати отримані грошові кошти на поточний рахунок страховика. у разі звернення до страхового агента осіб, зацікавлених в послугах, що надаються страховиком: ознайомити з умовами типового договору страхування, запропонувати та надати допомогу зацікавленій особі у заповненні документів, необхідних для укладення договору страхування, провести ідентифікацію страхувальників; щодекадно надавати страховику звіт за попередню декаду про укладені договори страхування. 
Згідно п.8.7 Договору (в редакції Додаткової угоди №1) договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 11 липня 2019 року. У разі, якщо жодна зі Сторін не менш ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить письмово про його розірвання, то  дія цього договору продовжується на кожні наступні три роки на тих самих умовах. 
Додатковою угодою №2 від 22.07.2019 сторони змінили пункт 8.7, виклавши його у новій редакції та доповнивши абзацом про те, що у разі скасування доручення Страховиком або відмови від доручення Страховим агентом зобов`язання Страховика стосовно оплати агентської винагороди на користь Страхового агента діють до моменту припинення строку дії всіх договорів страхування, укладених Страховим агентом у відповідності до умов цього Договору. 
З наявних у матеріалах справи актів виконаних робіт від 19 липня 2019 р., 20 серпня 2019 р., 20 вересня 2019 р., 18 жовтня 2019 р., 20 листопада 2019 р., 19 грудня 2019 р., 20 січня 2020 р., 20 лютого 2020 р., 20 березня 2020 р., 21 квітня 2020 р., 20 травня 2020 р., 19 червня 2020 р., 20 липня 2020 р., 20 серпня 2020 р., 18 вересня 2020 р., 20 жовтня 2020 р., 20 листопада 2020 р., 18 грудня 2020 р., 20 січня 2021 р., 19 лютого 2021 р., 19 березня 2021 р., 20 квітня 2021 р., 20 травня 2021 р., 18 червня 2021  р., 16 липня 2021 р., 20 серпня 2021 р., 20 вересня 2021 р., 20 жовтня 2021 р., 19 листопада 2021 р., 20 грудня 2021 р., 20 січня 2022 р., 18 лютого 2022 р., 21 березня 2022 р., 21 квітня 2022 р., 20 травня 2022 р., якими сторони у справі фіксували хід виконання ними спірного договору протягом заявленого позивачем як спірний проміжку часу, вбачається, що позивач отримував страхові платежі за програмами страхування "Захист на кожен день" та "Страхування кредитного ліміту" та не висловлював відповідачу зауважень і не пред`являв претензій щодо повноти та якості виконання тим визначеного договором змісту доручення.
Позивач вказує, що у жовтні 2020 року йому стало відомо про прийняття відповідачем на проведеному засіданні комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки АТ КБ "Приватбанк" рішень про: припинення ділових відносин з ТДВ "СК "Кредо" з продажу його страхових продуктів; початок комунікації з клієнтами ТДВ "СК "Кредо" щодо вибору інших акредитованих компаній або необхідності змінити технологію сплати щомісячних страхових платежів шляхом самостійного формування платежу (замість використання послуги "регулярний платіж"); отримання юридичного аналізу усіх договорів, пов`язаних із страховими послугами клієнтських, агентських, з надання послуги "регулярний платіж", оформлених протоколом №14 від 16 жовтня 2020 р.
Також у вказаному протоколі № 14 від 16 жовтня 2020 р. зафіксовані вже здійснені відповідачем дії (до прийняття указаних рішень щодо зменшення страхового портфелю позивача) про припинення відповідачем як страховим агентом від імені його товариства укладання новх договорів, заблокування списання страхових платежів з овердрафт з рахунків клієнтів за укладеними клієнтами договорами страхування, що укладені відповідачем як страховим агентом від імені його товариства тощо.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 11.05.2021 у справі №201/10958/20, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021 та постановою Верховного Суду від 01.12.2021, було частково задоволено позов Громадської організації "Інвалідів "КАРІТАС"  до ПрАТ "СК "Інгосстрах", ТДВ "СК "Кредо" та АТ  КБ "Приватбанк" і визнано незаконними рішення, оформлене протоколом № 14 засідання Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки від 16.10.2020. 
Позивач вважає, що судовими рішеннями у справі №201/10958/20 було встановлено, що в офіційних каналах комунікації банку (офіційний сайт, Приват24) відсутня така страхова компанія як ТДВ "СК "Кредо", що доводить факт блокування у банківських каналах комунікації банку можливості укладення договорів страхування на нових умовах або внесення змін до них та переукладення договорів страхування.
Як наслідок, у період з червня 2019 року по квітень 2022 року кількість договорів страхування з Страховиком, що супроводжує Банк за Договором, зменшилась з 2  246  660   договорів (у червні 2019) до 1 236 289 договорів (у квітні), що підтверджує довідкою від 16.06.2022 за вих.№1904. 
За доводами позивача, внаслідок вказаних дій відповідача ним порушені умови Договору, внаслідок чого позивачу завдані збитки у вигляді упущеної вигоди в загальній сумі 374 674 158,16 грн, які розраховані наступним чином - за червень 2019 року загальний дохід страхової компанії за Договором  становив 46 620 127,25 грн, кожний наступний місяць дохід зменшувався і різницю між доходом за червень 2019 року та кожним з наступних місяців (до квітня 2022 року) позивач визначає як свої збитки.  
У зв`язку із вказаними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом.
В процесі розгляду даної справи позивач також вказав, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021 у справі №904/6015/20, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.03.2023, було частково задоволено позовну заяву ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо" до АТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Естейт Селлінг" та було зобов`язано Банк виконувати належним чином доручену частину страхової діяльності ТДВ "СК "Кредо" за укладеними договорами доручення, у т.ч. договором доручення №6 на виконання страхових агентських послуг від 11 липня 2016 р.
Позивач вказував, що установлені зазначеними судовими рішеннями факти неналежного виконання відповідачем договорів доручення, з-поміж яких є також спірний, причинного зв`язку між рішенням комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки АТ КБ "Приватбанк" від 16 жовтня 2020 р. з подальшими наслідками у вигляді зменшення клієнтської бази, залученої через указаного агента, на думку позивача, є преюдиційними та свідчать про протиправність дій та бездіяльності останнього
В процесі розгляду справи позивачем також був наданий Висновок експерта за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи від 05.10.2022 №22/4 КТ-41, судовим експертом Пономарьовим О.О. на замовлення ПрАТ "СК "Інгосстрах" для подання до суду у справах №932/4154/22, 910/4846/22, 910/4631/22, згідно пункту 2 висновку якого серед збережених архівних даних веб-ресурсу "Internet Archive WaybackMachine" міститься інформація, що на веб-сторінці за адресою: "http://privatbank.ua/strahovaniye/"  у блоку "Партнери Приватбанку за страхуванням" у період з 22.01.2022 по 20.11.2017  було вказано як партнера АТ КБ "Приватбанк" зі страхування ТДВ "СК "Кредо" (його логотип). Встановити, чи перебувало ТДВ "СК "Кредо" в якості партнера АТ КБ "Приватбанк" зі страхування у період з 21.11.2017 по 09.01.2018 не виявилось можливим у зв`язку з тим, що в архівних даних ресурсу  не містяться дані щодо стану веб-сторінки за адресою "http://privatbank.ua/strahovaniye/". Після 10.01.2018 на веб-сторінці за веб-адресою "http://privatbank.ua/strahovaniye/"  у блоці "Партнери Приватбанку за страхуванням" ТДВ "СК "Кредо" (його логотип) не вказується.
Також позивачем були надані копію заяви про вчинення кримінального правопорушення (щодо розголошення Банком комерційної або банківської таємниці, зловживання владою або службовим становищем) та копії звернень ряду громадян до Громадської організації "Інвалідів "Каратіс" щодо неможливості укласти договори страхування (від нещасних випадків, цивільно-правової  відповідальності транспортних засобі, нерухомості) через канали комунікації Банку (систему "Приват24"). 
Крім цього, позивачем був наданий акт виконаних робіт за період з 01.12.2022 по 31.12.2022, згідно якого загальна сума отриманих страхових платежів за договорами страхування, укладеними з 07.06.2016 по 14.10.2020 становила - 22 561 888,01 грн ("захист на кожен день") та 6 245 265,34 грн ("страхування кредитного ліміту").
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що особа не може бути примушена до вчинення дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї; обов`язки Банку за Договором чітко визначені у його розділах 1 та 2 та зводяться до того, що у разі звернення до банку особи, заінтересованої у послугах Страховика, банк здійснює інформаційно-роз`яснювальну роботу, спрямовану на рекламування  Страховика та пропонованих ним послуг, ознайомити з правилами страхування і у разі якщо ця особа виявить відповідне бажання - запропонувати заповнити документи, необхідні для укладення договору.
Відповідач вказував, що Банком у спірний період було укладено 185 544 договорів страхування від імені позивача, що спростовує його доводи про те, що Банком не виконуються умови Договору; ці обставини підтверджуються наданими позивачем актами виконаних робіт, які підписані обома сторонами без зауважень, а обов`язки, на невиконання яких посилається позивач, не передбачені умовами  Договору. 
Умовами Договору не встановлено обов`язку Банку укладати певну (мінімальну) кількість договорів на місяць або забезпечувати певну (мінімальну) суму страхових платежів, що надходять від страхувальників; вибір особою страхової компанії залежить від якості її роботи та репутації, а в мережі Інтернет про роботу позивача містяться переважно негативні відгук і рейтинг на різних сайтах становить від 1 з 10 до 2.9 з 5, з посиланням на Страхова компанія не виконує власних зобов`язань за договорами, що формує у невизначеного кола споживачів обережне ставлення до компанії та її послуг і впливає на ділову репутацію Банку, як страхового агента. На підтвердження чого відповідачем надані до матеріалів справи роздруківки відгуків про позивача та статей зі згадуванням позивача, посилання на які наявні у відзиві.
Також відповідач зазначив, що позивачем не надано належних доказів порушення Банком умов Договору, Протокол №14 Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки від 16.10.2020 є внутрішнім документом Банку та не може створювати жодних обов`язок для третіх осіб, тому права позивача не можуть бути порушені внаслідок його ухвалення, а також вказаний доказ отриманий з порушенням закону. З листопада 2020 по травень 2022 існували судові заборони вчинення дій, про які стверджує позивач
Крім цього, відповідач надав лист від 31.05.2022, яким повідомив про відмову від договорів доручень, у тому числі Договору доручення №6 - з 05  липня 2022 року та розірвання вказаного договору. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявності у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, який є підставою для відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору доручення №6 на виконання страхових агентських послуг від 11.07.2016, який був укладений належним чином та діяв моменту його розірвання за ініціативи Банку з 05.07.2022. 
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною третьою статті 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Статтею 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі  № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20.
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи ст. 74 ГПК України.
Таким чином, при зверненні з позовом про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.
За змістом пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України до складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять: 1) неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено; 2) доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; 3) неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.
Отже, згідно наведених норм упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Відтак, звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц та постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20.
Тобто, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц).
Водночас, відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки у момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).
          Щодо першої складової, необхідної для відшкодування збитків, а саме - протиправної поведінки особи (боржника), позивач у позові посилається на  рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2021 у справі №201/10958/20, яким було визнано незаконними рішення, оформлене протоколом № 14 засідання Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки від 16.10.2020, з підстав порушення прав споживачів, від імені яких діяла Громадська організація "Інвалідів "Каратіс".
Позивач вважає, що судовими рішеннями у справі №201/10958/20 було встановлено, що в офіційних каналах комунікації банку (офіційний сайт, "Приват24") відсутня така страхова компанія як ТДВ "СК "Кредо", що доводить факт блокування у банківських каналах комунікації банку можливості укладення договорів страхування на нових умовах або внесення змін до них та переукладення договорів страхування.
          Також позивач, у письмових поясненнях, які подавались суду першої інстанції,  посилався  на те, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021 у справі №904/6015/20 було зобов`язано Банк виконувати належним чином доручену частину страхової діяльності ТДВ "СК "Кредо" за укладеними договорами доручення, у т.ч. договором доручення №6 на виконання страхових агентських послуг від 11 липня 2016 року  і вказаним рішенням також, за доводами позивача, встановлено факт порушення Банком умов Договору. 
          Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, установлені судовими рішеннями у цивільній справі №201/10958/20 та господарській справі №904/6015/20  обставини з приводу неправомірності рішення комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки АТ КБ "Приватбанк" №14 від 16 жовтня 2020 року, а також рівня виконання відповідачем спірного договору самі по собі не свідчать про завдання поведінкою повіреного позивачеві заявлених збитків у вигляді упущеної вигоди.          
          Так, обставини, які підлягають встановленню судом у справі - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
Таким чином, наявність або відсутність на офіційному сайті банку або у системі "Приват24" інформації про певні страхові компанії є обставиною, а зроблений на підставі цієї обставини висновок про те, що банком заблоковано у банківських каналах комунікації можливість укладення договорів страхування на нових умовах або внесення змін у вже укладені договори, є її правовою оцінкою, що не може вважатися преюдицією.
          При цьому, суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших справах. Для спростування преюдиційних обставин, учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. 
Так, відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно із статтею 295 ГК України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво. 
Статтею 305 ГК України передбачено, що відносини, що виникають при здійсненні комерційного посередництва (агентської діяльності) у сфері господарювання, регулюються ГК України, іншими прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, що визначають особливості комерційного посередництва в окремих галузях господарювання. У частині, не врегульованій нормативно-правовими актами, зазначеними у цій статті, до агентських відносин можуть застосовуватися відповідні положення ЦК України, якими регулюються відносини доручення.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про страхування" страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти. Страхові агенти - це фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.
Згідно із статтею 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Частиною другою статті 1008 ЦК України передбачено, що довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.
Враховуючи вказані норми права, Банк має право у будь-який час відмовитись від укладеного Договору, тому доводи позивача про порушення зобов`язань Банком за Договором щодо припинення виконання доручень, не укладення нових договорів з клієнтами, ускладнення приймання платежів є необґрунтованими.
Позивач посилається на те, що Банк не виконав своїх зобов`язань за укладеним Договором, однак у матеріалах справи відсутні відповідні належні докази такого невиконання.
Так, за умовами пунктів 1.1, 1.2 Договору Банк зобов`язався здійснювати від імені та за дорученням позивача частину його страхової діяльності, за винагороду, у тому числі: у тому числі виконувати інформаційно-роз`яснювальну роботу, спрямовану на залучення до співпраці осіб, зацікавлених в послугах Страховика; підготовку та укладання від імені страховика на підставі та в межах повноважень наданих страховому агенту згідно умов цього Договору, договорів добровільного страхування (в тому числі договорів страхування, страхова сума за якими дорівнює або перевищує 1 000 000,00 грн, а саме: - договорів добровільного страхування від нещасних випадків (програма страхування "Захист на кожен день"); договорів добровільного комплексного страхування вланика карткового рахунку (програма страхування "Страхування кредитного ліміту"); договорів добровільного страхування на випадок завдання  фінансового збитку (програма SI Stream страхування)".
Відсутність прямо встановленого договором обов`язку вчинити певну дію зумовлює правову неможливість його порушити.  Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі №910/4631/22           з аналогічних правовідносин з іншою страховою компанію
Умовами укладеного Договору не передбачено обов`язку Банку укладати щомісячно певно визначену кількість договорів.
Разом з цим, у матеріалах справи містяться підписані обома сторонами акти виконаних робіт за період з 01.06.2019 по 30.04.2022, які підписані без заперечень та зауважень з боку позивача.
Посилання позивача на висновок судового експерта щодо відсутності на сайті відповідача інформації про партнерство із позивачем, відхиляються судом, оскільки умовами Договору не встановлено обов`язку Банку розміщення відповідної інформації. 
          Також відхиляються посилання на звернення ряду громадян щодо неможливості укладення договорів страхування, оскільки позивачем не надано доказів того, що вказані громадяни мали намір укласти договори страхування, які відповідали вищенаведеним умовам Договору (сума за якими дорівнює або перевищує 1 000 000,00 грн та відповідає трьом програмам страхування).
Щодо посилань позивача на акт виконаних робіт за період з 01.12.2022 по 31.12.2022, який, за доводами позивача підтверджує відсутність укладання нових договорів у 2021-2022 роках, то, як зазначалось вище, умовами Договору не зобов`язано Банк укладати певну визначену кількість договорів. 
За встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено факту порушення відповідачем зобов`язань за Договором, внаслідок яких позивачу завдано збитків. 
Щодо другої складової, необхідної для відшкодування збитків, а саме - наявності самих збитків і їх розміру, позивач посилається на власні розрахунки, взявши за базовий місяць червень 2019 року, у  який загальний дохід страхової компанії за Договором  становив 46 620 127,25 грн,  кожний наступний місяць дохід зменшувався і різницю між доходом за червень 2019 року та кожним з наступних місяців (до квітня 2022 року) позивач визначав як свої збитки.  При цьому, позивач не надав жодної інформації про розмір отриманого доходу за попередні місяці, з дати укладання Договору.
Таким чином, позивач надав суду виключно теоретичне обґрунтування наявності та розміру упущеної вигоди, яке розраховано як додатки різниць між визначеною у акті прийнятих послуг сумою страхових платежів наступного місяця по відношенню до базового  місяця (червень 2019 року). Такий розрахунок може свідчити одночасно про зменшення об`ємів кредитування відповідача, про відмову його позичальників від страхування майна саме у позивача, про неринкові тарифи позивача тощо, відтак наданий розрахунок не доводить того, що втрата (неотримання) доходу позивачем стала прямим наслідком дій або бездіяльності саме Банку.      
У зв`язку із недоведеністю протиправності поведінки відповідача та недоведеністю наявності збитків, не підлягає дослідженню питання наявності чи відсутності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою і збитками.
Оцінивши наявні докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що  позивачем не доведено у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а тому позовні вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди) задоволенню не підлягають.
За таких обставин доводи позивача по суті  його скарги на рішення суду в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами  для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні. 

Щодо апеляційних скарг позивача і відповідача на додаткове рішення суду, апеляційний господарський суд виходить з наступного. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
Відповідно до   ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 123 ГПК України   передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 600 000,00 грн. і детальний розрахунок та докази на підтвердження понесених ним витрат надасть на пізніших етапах розгляду справи.
Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
27.03.2023 відповідач направив до суду заяву про відшкодування судових витрат, у якій просив стягнути з позивача 882276,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а саме, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).
Оскільки у задоволенні позову було відмовлено, пов`язані з розглядом справи судові витрати покладаються на позивача.
За вимогами частин 5, 8 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Відповідачем були подані заперечення на заяву позивача, в якій він вказав на відсутність перевірки ЕЦП, яким підписані акти; необгрунтованість та непропорційність розміру витрат до предмета спору, складності справи та наданих адвокатом послуг; дублювання окремих видів наданих послуг, тощо, тому просив відмовити у задоволенні заяви або, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для її задоволення, зменшити розмір витрат до 1000 грн.
З матеріалів  справи вбачається, що на підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 26.08.2022 № 2466/01-2022 між Банком та   Адвокатським об`єднанням ?Астерс?, відповідно до пункту 1.1 договору об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво, а також надати клієнтові інші види юридичних послуг та правової (правничої) допомоги відповідно до його завдань та на умовах договору, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.
Згідно з пунктами 6.4, 6.5 договору сторони погодили застосування змішаної погодинної ставки, незалежно від категорії фахівця фірми, що складає 5 500,00 грн/год, без ПДВ. На суму винагороди нараховується ПДВ  за ставкою 20%.
На підтвердження понесених витрат позивачем надані; деталізації наданих послуг; акти приймання-передачі наданих послуг; рахунки; підтвердження оплати послуг за актами; тощо, згідно яких загальний час надання послуг за договором становив 133,6 годин.
Доводи позивача про те, що електронний цифровий підпис (з боку об`єднання) на актах неможливо перевірити, відхиляються судом, оскільки у протоколах підписів зазначено "Підпис вірний".
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).
Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19,  від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.  
У постанові від 11.02.2021 у справі №920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
У постановах від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі №920/39/20  Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом першої інстанції при розгляді заяви відповідача про відшкодування судових витрат було враховано  характер спору, складність справи, сталість правового регулювання та судової практики у справах про відшкодування збитків, обсяг наданих відповідачу по справі адвокатами послуг (написання відзиву на позовну заяву, заперечень на клопотання про витребування доказів, заперечень на клопотання про зупинення провадження у справі, заперечень на відповідь на відзив, участі адвоката у семи судових засіданнях), а також розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що  розумним, пропорційним і обґрунтованим розміром витрат на послуги адвоката за розгляд справи у суді першої інстанції у даному спорі є сума 100 000,00 грн,  і вказаний висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з наведеними нормами Господарського процесуального кодексу України та правовими позиціями Верховного Суду, які підлягають врахуванню всіма судами.
Доводи апелянтів по суті їх скарг на додаткове рішення в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами  для скасування додаткового рішення господарського суду першої інстанції.
Суд першої інстанції дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, правильно застосував до них належні норми процесуального права, а тому додаткове рішення Господарського суду міста Києва законне і обґрунтоване, отже, підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційних скарг, покладаються на апелянтів.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від  22 березня 2023 року - без змін.
2. Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"  та Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від  11 квітня 2023 року - без змін.
3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 22.11.2023.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Г.П. Коробенко