П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/5289/23	
     
          Головуючий в І інстанції: Ярощук В.Г.
                                                                                     Дата та місце ухвалення рішення: 03.08.2023 р. м. Миколаїв

         П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                       суддя-доповідач – Шеметенко Л.П.
                                                       судді – Градовського Ю.М.
                                                       судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповного нарахування та виплати позивачу збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168) пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. пропорційно дням участі бойових діях або забезпеченні здійснення заходів за національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 №718 від 22.04.2023 року додаткова винагорода за період з березня 2022 року по квітень 2023 року відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року йому не нараховувалась, а та, яка нараховувалась не відповідає сумі додаткової винагороди в розмірі 100   000 грн. для військовослужбовців, які безпосередньо брали участь у бойових діях чи працюють на окупованій території. Апелянт вказує, що отримував грошове забезпечення і стандартну виплату в розмірі 30   000 грн., яку отримували всі військові, які не перебували в зоні бойових дій. Апелянт вважає, що має право на нарахування і виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100   000 грн. за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно участі у таких діях чи заходах. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Відповідач надав до суду відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 та здійснює свої обов`язки на посаді начальника майстерні ремонтної роти ракетного артилерійського озброєння ВЧ НОМЕР_1 . 
Згідно з відомостями, що містяться в посвідченні про відрядження ВЧ НОМЕР_1 № 977 від 26.06.2022 року, позивача було відряджено з ВЧ НОМЕР_1 з 26.06.2022 року на підставі наказу №160 від 26.06.2022 року.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.06.2022 № 178 позивач вважався таким, що прибув з ВЧ НОМЕР_1 з метою виконання розпорядження Командування Сил логістики Збройних Сил України від 13.06.2022 року № 370/3546дск з 27.06.2022 року.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.07.2022 року № 186 ОСОБА_1 , відповідно до бойового розпорядження з бойового застосування РВіА оперативного стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №116/213т від 01.07.2022 року, відряджено з 04.07.2022 року до оперативного тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ВЧ НОМЕР_3 ) для виконання бойових завдань. 
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 № 809 від 29.03.2023 року у період з 01 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року позивач виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Підставою для видачі вказаної довідки зазначено: бойове розпорядження АГ ОУВ «Миколай» №2791/дск від 11.11.2022 року, бойове розпорядження ком. в/ч НОМЕР_2 № 72 від 11.11 2022 року, бойове розпорядження РВіА ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №507/т/ОКП бд від 06.02.2023 року, бойове розпорядження РВіА ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » № 2111/т від 06.02.2023 року, бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » № 433/дск від 06.02.2022 року, бойове розпорядження ком. в/ч НОМЕР_2 № 9, № 10 від 07.02.2023 року, бойовий наказ ком. в/ч НОМЕР_2 № 11 дск від 07.02.2023 року, рапорт начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла ВЧ НОМЕР_4 старшого лейтенанта Федотова О. про безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в період з 01 лютого по 28 лютого 2023 року (вх. № 476 від 03.03.2023 року).
Так, згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 № 718 від 22.04.2023 року про розмір грошового забезпечення за період з березня 2022 року по квітень 2023 року, позивачу нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода в розмірі: 22   258,06 грн. за березень 2022 року та в розмірі 30 000 грн. щомісячно за період з квітня 2022 року по січень 2023 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування і не виплати додаткової грошової допомоги, встановленої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, у розмірі 100 000 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог вказав, що з 27.06.2022 року позивач проходив військову службу на території, на якій велися активні бойові дії, проте, будь-яких доказів, які б свідчили про безпосередню його участь у бойових діях та/або у забезпеченні ним здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, до суду не надано. Також суд першої інстанції зазначив, що сам факт перебування (несення військової служби) військовослужбовця на території, де ведуться бойові дії, не є підставою для виплати додаткової винагороди, установленої Постановою № 168, у розмірі до 100 000 грн. 
На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, установленої Постановою № 168, у розмірі до 100 000 грн. за період до 31.01.2023 року.
Щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. з 01.02.2023 року, суд першої інстанції посилався на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, до якого Наказом Міністерства оборони України № 44 від 25.01.2023 року внесено зміни, які застосовуються з 01 лютого 2023 року.
Так, суд першої інстанції вказав, що, оскільки позивач у період з 01.02.2023 року по 28.02.2023 року виконував бойові (спеціальні) завдання із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями, то відповідач зобов`язаний був нарахувати і виплатити позивачу за цей період додаткову винагороду, установлену Постановою № 168, в розмірі 30 000 грн.
Оскільки, у позовній заяві позивач зазначив, що відповідач «до дати звернення до суду здійснював йому виплату додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць», суд першої інстанції дійшов висновку, що за лютий 2023 року відповідач виплатив позивачу щомісячну додаткову винагороду, установлену Постановою № 168, у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди за період з березня 2022 року по квітень 2023 року, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ  Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Відповідно до п. 1  постанови №168 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
25.03.2022 року Міністром оборони України прийнято рішення про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, яке того ж дня телеграмою № 248/1298 доведено до відома, в тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.
Пунктом 2 цієї телеграми, яка застосовувалась до 01.06.2022 року, передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлюється виплата щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
- 100 000 грн. військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
- 30 000 грн. іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
Відповідно до п.3 телеграми документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (розпорядження); 
журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); 
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Відповідно до п.4 телеграми командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цієї телеграми.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.6 телеграми).
Разом з тим, з 01.06.2022 року застосовується порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначені Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 року, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України.
Так, п. 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: 
бойовий наказ (розпорядження); 
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); 
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Згідно із п. 4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Згідно до п. 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.
В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).
Таким чином, колегія суддів зазначає, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168, є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець, та які видаються у разі підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах, що засвідчується Довідкою керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. 
При цьому, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.
Так, колегія суддів зазначає, що визначальним питанням у цій справі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували твердження позивача щодо допущеної відповідачем протиправної бездіяльності у спірних відносинах.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 .
Так, з 26.06.2022 року позивача було відряджено з ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу №160 від 26.06.2022 року для виконання завдань до ВЧ НОМЕР_2 . 
З 04.07.2022 року відряджено до оперативного тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ВЧ НОМЕР_3 ) для виконання бойових завдань на підставі наказу № 186 від 04.07.2022 року.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що довідок командира ВЧ НОМЕР_2 та командира оперативного тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », куди був відряджений позивач, про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, складено не було.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги пояснення відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив, що до ВЧ НОМЕР_1 не надходили довідки про нарахування позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.
Колегія суддів зазначає, що вказаний факт не спростовано позивачем та не доведено ним протилежного.
Разом з тим, наявні в матеріалах справи витяги з наказів командира ВЧ НОМЕР_2 №178 від 27.06.2022 року та №186 від 04.07.2022 року, посвідчення про відрядження № 977 від 26.06.2022 року, на думку колегії суддів, засвідчують виключно факт перебування позивача у відрядженні з 26.06.2022 з метою виконання службових (бойових) завдань, але ніяк не безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що зазначені документи не можуть бути достатніми доказами, які свідчать про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період з березня 2022 року по квітень 2023 року. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди позивачу виходячи з розміру 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, та відповідно, відсутні підстави стверджувати, що у спірних відносинах відповідачем допущено протиправну бездіяльність.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять єдиний доказ, який підтверджує здійснення позивачем виконання бойових завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями, а саме довідку ВЧ НОМЕР_2 №809 від 29.03.2023 року, на яку посилається позивач в позові та апеляційній скарзі, як на підставу для нарахування додаткової винагороди у розмірі 100   000 грн. 
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. 
Так, порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, до якого Наказом Міністерства оборони України № 44 від 25.01.2023 року внесено зміни, які застосовуються з 01 лютого 2023 року.
Пункт 2 Розділу XXXIV вказаного порядку, визначає у якому випадку, військовослужбовці отримують додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн., 50 000 грн. та 30 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Так, на додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. мають право військовослужбовці, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
-           під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
-           у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
-           із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
-           у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
-           на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
-           з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
-           з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
-           кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
-           у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
-           з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.
Так, у довідці №809 від 29.03.2023 року, на яку посилається позивач, зазначено, що він виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Тобто, вказана підстава відсутня у переліку завдань, яким передбачено виплату у розмірі 100   000 грн.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу позивача, що підстава «із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями» зазначена у п.2 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом №260 від 07.06.2018 року, як підстава для нарахування та виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що нарахування додаткової винагороди позивачу за лютий 2023 року у збільшеному розмірі до 100   000 грн. відсутні.  
Доводи апеляційної скарги не містять аргументованих пояснень та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції. 
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року –  залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 30.11.2023 р.

Суддя – доповідач:                                                                                  Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                       Ю.М. Градовський

        Суддя:                                                                                                        І.О. Турецька