УХВАЛА
 
22 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 752/1054/21
провадження № 61-16326ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко Алли Олегівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у квітні 2023 року звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(далі - Деснянський ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ)) Дяченко А. О., в якій просив:- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в питанні організації своєчасного прийняття рішення у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви від 10 квітня         2023 року про примусове виконання рішення;
- зобов`язати державного виконавця на підставі заяви від 10 квітня 2023 року вирішити питання щодо прийняття і надіслання скаржнику рішення у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Вимоги скарги обґрунтовано тим, що Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 23 листопада 2021 року у справі № 752/1054/21 стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 800 доларів США боргу та судовий збір у розмірі        840,80 грн. На виконання рішення Деснянським районним судом м. Києва видано два виконавчих листа. 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 надіслав на адресу Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) заяву від 10 квітня 2023 року про примусове виконання рішення до якої додав виконавчий документ на суму 2 800 доларів США. Згідно відомостей, які містяться на сайті «Укрпошти» про вручення поштового відправлення за № 4161510753010 Деснянський ВДВС у                м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) документи отримав 13 квітня 2023 року. Отже, з урахуванням дати отримання поданих документів постанова про відкриття виконавчого провадження мала бути винесена 14 квітня 2023 року, що зроблено не було. Між тим рішення про повернення виконавчих документів протягом трьох робочих днів також не приймалося. Зазначене свідчить про протиправну бездіяльність Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ). Враховуючи наведене та з метою захисту порушених прав, просив задовольнити заявлені вимоги.
Деснянський районний суд м. Києва ухвалою від 16 травня 2023 року, яку залишив без змін Київський апеляційний суд постановою від 19 вересня 2023 року, відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 
13 листопада 2023 року адвокат Тукман Є. Г., який діє в інтересах                  ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що звернення до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, є судовим контролем за виконанням судових рішень, ухвалених у цивільних справах, однак не є самостійною судовою цивільною справою.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На день подання касаційної скарги - 13 листопада 2023 року курс долара США, встановлений Національним банком України, складав 36, 0779 грн за 1 долар США.
Тож ціна позову у справі № 752/1054/21 за позовом ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 про стягнення боргу становить 101 018,12 грн                                                     (2 800 доларів США х 36, 0779 грн = 101 018,12 грн), що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Врахувавши предмет позову, складність справи та значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд дійшов висновку про малозначність цієї справи, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, оскільки стаття 19 ЦПК України розташована у Розділі I «Загальні положення» та поширюється й на касаційне провадження.
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено, а судом касаційної інстанції відповідних обставин не встановлено.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень - res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.
Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи наведене, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховний Суд звертає увагу на те, що з огляду на висновок про відсутність підстав для касаційного оскарження судового рішення відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва    від 16 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко Алли Олегівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 .
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                              І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров