Номер провадження: 33/813/1846/23
Номер справи місцевого суду: 521/11442/23 
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
з участю:
секретаря судового засідання Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Олару Даніеля Васильовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року,- 

в с т а н о в и в:
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду адвокат Олару Д.В., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – Мироніка Г.М.подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Олару Д.В., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – Мироніка Г.М.посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне. 
Працівниками поліції невірно зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП. У протоколі вказано що ДТП сталося за адресою: м. Одеса, Тираспольське шосе, 22/8, проте фактично подія сталася на транспортній розв`язці «Два Стовпи» з круговим рухом після виїзду з вул. Маякської.
У процесі руху перехрестям де організовано круговий рух, змін положення автопоїзда під керуванням ОСОБА_1 у межах поперечного профілю проїзної частини, пов`язаних зі зміною смуги руху, не відбувалося, відповідно не відбувалося перестроювання, регламентованого вимогам п.10.1 ПДР. Таким чином, водій ОСОБА_1 не створив конфліктної ситуації.
На думку апелянта, на шляху руху автомобілю «Land Rover» була значна вибоїна заповнена водою, і водій ОСОБА_2 об`їжджала її приймаючи вліво, тим самим небезпечно скоротивши боковий інтервал до автопоїзда, внаслідок чого автомобіль «Land Rover» своїм лівим боком контактував з правим захисним пристроєм (відбійником) напівпричепа автопоїзда. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом надіслання повідомлення за номером його телефону (а.с. 126).
Також був повідомлений адвокат Олару Д.В., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – Мироніка Г.М.(а.с. 124)
Потерпіла ОСОБА_2 була сповіщена про дату та час судового засідання. Від неї до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи 18 грудня 2023 року у її відсутність (а.с. 125,127-128).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №098850 від 21 квітня 2023 року,  ОСОБА_1 21 квітня 2023 року о 16 годині 24 хвилин, керуючи автомобілем марки «DAF «XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Тираспольське шосе, 22/8 у м. Одеса, під час зміни напрямку руху не впевнився в безпечності, та скоїв зіткнення із автомобілем марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку в сусідній смузі руху. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1, 13.1 ПДР України.
Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_1 , він з обвинуваченням у скоєнні ДТП незгодний, так як на даному відрізку дороги розмітка відсутня і він рухався як вважав безпечно в проходженні огляду на стан алкогольного спяніння не заперечував пройшов огляд (результат негативний). Він по дорозі Е87 з с. Хлібодарське рухався в сторону об`їзної дороги до м. Київ. Його автомобіль знаходився лівіше до зустрічної полоси, далі щоб проїхати коло взяв трішки правіше і не побачив що автомобіль який рухався з правої сторони від нього потрапив до «мертвої зони» правого дзеркала, із-за цього сталося ДТП. 
Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_2 21 вересня 2023 року біля 16 години 30 хвилин, вона рухалася з м. Теплодара до м. Одеси. Вона рухалася в правій полосі перед виїздом до кола увімкнула лівий поворотник. На перехрестя з круговим рухом заїхала по своїй правій стороні. По лівій стороні перед перехрестям з круговим рухом поряд з нею стояв великий вантажний автомобіль. Вони разом виїхали на коло. Вона по своїй правій стороні, а водій вантажівки з лівої сторони з`їхав на праву сторону та пошкодив її автомобіль з лівого боку.
Так, вина ОСОБА_1   в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів при обставинах у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №098850 від 21 квітня 2023 року, підтверджується схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 квітня 2023 року, поясненнями водіїв ОСОБА_1   та ОСОБА_2 .
Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративним порушенням вказаної норми матеріального права є порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто правопорушенням по даній нормі матеріального права є саме порушення учасниками дорожнього руху ПДР, а не допуск зіткнення з іншим автомобілем.
Так, п. 10.1 ПДР зазначає, що перед початком руху, перестроюванням і будь-якою зміною напрямку руху водій повинен впевнитись, що це буде безпечним і не надасть перешкоди або безпеки іншим учасникам руху.
Пунктом 13.1 ПДР передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1  було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1   про те, що він не порушував вимоги п.10.1 ПДР та не здійснював перестроювання та зміну напрямку руху, а отже не створював конфліктної ситуації, а також те що він дотримався безпечного інтервалу, та навпаки водій ОСОБА_2 не дотрималася бокового інтервалу об`їжджаючи яму на дорозі, є необґрунтованими, та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що вина ОСОБА_1    у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме схемою місця ДТП, поясненнями самого ОСОБА_1 відповідно до яких він зазначив, що рухаючись на перехресті з круговим рухом щоб проїхати коло взяв трішки правіше і не побачив що автомобіль який рухався з правої сторони від нього потрапив до «мертвої зони» правого дзеркала, із-за цього сталося ДТП. 
Доводи апеляційної скарги про те, що невірно зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та не впливають на правильність висновків суду про наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП.
Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.
Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.
Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги  про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1   є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення – є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Олару Даніеля Васильовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду  О.С. Комлева