У х в а л а
22 листопада 2023 року
м. Київ
 
Справа № 713/742/17
Провадження № 14-153зц23
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Мартєва С. Ю.,
 
суддів Банаська О. О., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Григор`євої І. В.,                      Гриціва М. І.,  Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б.,                        Ситнік О. М., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.,  Усенко Є. А.,                      
ознайомилася із касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2023 року, а також про перегляд ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області, за участю третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання частково недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
УСТАНОВИЛА:
У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Вижницької міської ради Чернівецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області), про часткове скасування рішення, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання частково недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.
Рішенням від 10 липня 2019 року Вижницький районний суд Чернівецької області у позові відмовив.
Постановою від 12 серпня 2021 року Чернівецький апеляційний суд апеляційні скарги ОСОБА_3 та Вижницької міської ради Чернівецької області задовольнив частково, змінив мотивувальну частину рішення місцевого суду в редакції своєї постанови.
Постановою від 20 липня 2022 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду касаційні скарги ОСОБА_3 та Вижницької міської ради Чернівецької області задовольнив частково.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням від 07 грудня 2022 року Вижницький районний суд Чернівецької області позов ОСОБА_3 задовольнив частково.
Визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 831693 від 18 лютого 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1504 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0576, яка розташована в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення 1.8 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в частині накладення її площі 0,0013 га на земельну ділянку площею 0,0830 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0823, яка розташована в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .
Зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,0830 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0823, яка розташована в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - шляхом відновлення дійсних меж земельної ділянки кадастровий номер 7320586000:01:001:0576, яка розташована в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення 1.8 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та демонтування і перенесення наявної огорожі відповідно до відновлених меж зазначених земельних ділянок (згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 16 листопада 2017 року № 834).
Визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 933000 від 08 листопада 2005 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1096 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0119, яка розташована в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, в частині накладення її площі 0,0016 га на земельну ділянку площею 0,0830 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0823, яка розташована в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .
Зобов`язав ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,0830 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0823, яка розташована в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - шляхом відновлення дійсних меж земельної ділянки кадастровий номер 7320586000:01:001:0119, яка розташована в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та демонтування і перенесення наявної огорожі відповідно до відновлених меж зазначених земельних ділянок (згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 16 листопада 2017 року № 834).
У позові ОСОБА_3 до Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області відмовив.
Ухвалою від 25 липня 2023 року Чернівецький апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2022 року та повернув апеляційну скаргу заявникам.
Ухвалою від 26 вересня 2023 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2023 року.
Мотивував ухвалу тим, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслали до Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу про прийняття до провадження касаційної скарги на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2023 року, а також про перегляд ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2023 року іпросили скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутнім предметом спору.
Касаційну скаргу мотивували безпідставною відмовою у відкритті апеляційного провадження за пропуском строку на оскарження без поважних причин, з якою погодився суд касаційної інстанції, а також послалися на порушення норм процесуального права судом першої інстанції.
Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті заяви необхідно відмовити та повернути її ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України). 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень після їх перегляду в касаційному порядку, як це було визначено в розділі V глави 3 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року. 
Отже, після постановлення колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ухвали від 26 вересня 2023 року у Великої Палати Верховного Суду немає підстав для прийняття та розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд касаційної скарги і скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із закриттям провадження у справі.
Тобто в цій справі Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для такого розгляду.
Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує лише Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості самостійно вирішити питання про передання справи собі на розгляд, а Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справуна розгляд Великої Палати Верховного Суду не передавав.
За відсутності юридичної підстави для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у її прийнятті слід відмовити та повернути її заявникам. 
Така відмова не порушує право відповідачів на доступ до суду, оскільки право сторін на касаційне оскарження реалізовано раніше.
З огляду на практику ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. 
Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).
Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави. 
Цей перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).
Керуючись статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
у х в а л и л а :
1.     Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2023 року, а також про перегляд ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області, за участю третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання частково недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
2.     Касаційну скаргу та додані матеріали повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                    С. Ю. Мартєв
Судді                                 О. О. Банасько                                             С. І. Кравченко
                                           Ю. Л. Власов                                                Г. Р. Крет
                                           І. А. Воробйова                                            Л. М. Лобойко
                                           І. В. Григор`єва                                            К. М. Пільков
                                           М. І. Гриців                                                   О. Б. Прокопенко
                                           Д. А. Гудима                                                 О. М. Ситнік
                                           Ж. М. Єленіна                                               І. В. Ткач
                                           І. В. Желєзний                                              В. Ю. Уркевич
                                           Л. Ю. Кишакевич                                         Є. А. Усенко