ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2023 року                                                                        Справа № 906/452/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. ,  суддя Крейбух О.Г. 

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" на рішення господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 (повний текст - 24.07.2023) та додаткове рішення від 03.08.2023 у справі №906/452/23 (суддя Прядко О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія"
до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи"
про стягнення 682775,86 грн

за участю представників
позивача – Бугайчук М.В.;
відповідача (апелянта) – не з`явився;

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 у справі №906/452/23 задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" про стягнення 682775,86 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 573847,52 грн інфляційних втрат, 108825,68 грн 3% річних та 10240,10 грн судового збору. У задоволенні вимоги про стягнення 102,66 грн 3% річних відмовлено.
Додатковим рішенням господарського суду Житомирської області від 03.08.2023 у справі №906/452/23 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу вих.№138/23 від 21.07.2023 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; у задоволенні решти заяви за вих.№138/23 від 21.07.2023 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятими рішенням та додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.
В скарзі, зокрема, зазначає, що 03.10.2022 у ТОВ НВП "Українські авіаційні системи» відбулася зміна керівника товариства: рішенням загальних зборів звільнено з посади директора ОСОБА_1 та обрано директором ОСОБА_2 . 04.10.2022 внесено відповідні зміни до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчить безкоштовний запит з ЄДР по ТОВ НВП «Українські авіаційні системи». При цьому, попереднім керівником ОСОБА_1 не забезпечено належної передачі справ, печатки та первинних бухгалтерських документів (в т.ч.договорів та банківських виписок) новому керівнику ОСОБА_2 .
Стверджує, що ОСОБА_1 будучи керівником та одноосібним власником ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія", фактично і надавав, і одночасно отримував фінансову допомогу від імені боржника - ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" будучи його директором, а також здійснював від імені боржника все долучене до справи листування, яким визнається наявність заборгованості. При цьому обмін листами-вимогами та відповідями здійснювався виключно шляхом особистого вручення листів однієї сторони - іншій. Тобто, значний період (практично весь) невиконання боржником основного зобов`язання перед кредитором припадає на час коли ОСОБА_1 був керівником та учасником (засновником) і кредитора, і боржника та, відповідно, приймав управлінські рішення щодо несвоєчасного повернення фінансової допомоги з усвідомленням наслідків для обох його афілійованих осіб, в т.ч. позивача одноосібним власником якого він являється.
В момент зміни керівника, тобто 04.10.2022 на рахунку підприємства були взагалі відсутні грошові кошти, а фінансовий результат за 2021 рік був збитковий (збитки понад 18 млн.грн).
Також відповідач зазначає, що добровільно сплатив борг перед позивачем фактично одразу після пред`явлення позову ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" та після відкриття провадження господарським судом у справі №906/904/22. Однак, господарський суд відмовив в задоволенні клопотання від 19.07.2023 про зменшення розміру інфляційних нарахувань та 3% річних, посилаючись на невстановлення судом виключних (надзвичайних) обставин, на тривалий строк прострочення відповідачем повернення фінансової допомоги, поведінку винної сторони, яка виявлялася фактично в ухиленні відповідача від виконання взятого на себе зобов`язання, відсутність доказів матеріального, фінансового стану, який свідчив би про створення додаткового тягаря присудженими до стягнення санкціями, а також те, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних не є надмірним і відповідає розміру, встановленому законом (3%).
Апелянт зазначає, що відповідачем в період з 04.10.2022 і так понесено значний фінансовий тягар зі сплати боргів та санкцій, які виникли в період керування ОСОБА_1 . Більше того, станом на сьогодні (після звільнення), підконтрольним йому підприємством -позивачем, ініційовано цілу низку спорів (№№906/307/23, 906/393/23, 906/16/23, 906/904/22, 906/355/23, 906/381/23, 906/451/23 та ін.) щодо стягнення з відповідача нібито існуючих заборгованостей, які чомусь не були оплачені ним своєчасно (на загальну суму позовних вимог понад 4,5 млн. гривень).
Звертає увагу, що діяльність ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи», пов`язана з виготовленням товарів оборонного призначення, ця діяльність відноситься до суспільно необхідної. Наголошує, що ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» виконує державне оборонне замовлення, фінансування отримує від державного замовника. Наразі інші джерела доходів у відповідача відсутні.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано тих обставин, що позивачем не було доведено факту понесення останнім збитків в т.ч. на заявлену ним суму, не було враховано добросовісне ставлення ТОВ НВП «Українські авіаційні системи» та добровільну сплату поворотної фінансової допомоги з моменту отримання відповідних документів.
Вважає, що додаткове рішення також підлягає скасуванню в частині задоволення вимог на стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, оскільки в цій сумі витрат враховані також витрати в якості «гонорару успіху».
На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" 573847,52 грн інфляційних втрат; 108825,68 грн 3% річних; 10240,10 грн судового збору; постановити в цій частині нове рішення яким задовольнити позов частково, зменшити розмір: інфляційних втрат до 1% від заявлених та задовольнити вимоги в сумі 5738,48 грн інфляційних втрат; 3% річних до 1% від заявлених та задовольнити вимоги в сумі 1089,28 грн 3% річних; в іншій частині позову - відмовити. Також, просить скасувати додаткове рішення в частині задоволення вимог про стягнення з ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Постановити в цій частині нове рішення яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в частині заявленого гонорару успіху, а саме 16000,00 грн, та задовольнити заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1% від фактично понесених витрат на підготовку та участь у справі в сумі 700,00 грн.
Листом від 16.08.2023 матеріали справи витребувано з господарського суду Житомирської області.
29.08.2023 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" на рішення господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 та додаткове рішення від 03.08.2023 у справі №906/452/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.10.2023 об 11:00год. Запропоновано позивачу у строк до 22.09.2023 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.
08.09.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві, зокрема, зазначає, що усі обставини справи №906/452/23, за якими фактично і настала відповідальність відповідача перед позивачем у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, було розглянуто у справі №906/904/22 в господарському суді Житомирської області, де фактично предметом розгляду була заборгованість у вигляді поворотної фінансової допомоги за Договором №02/09 про надання поворотної фінансової допомоги від 15.09.2017 і лише після звернення до суду та відкриття провадження у справі фактично відбулось погашення боргу.
Вважає, що апелянтом не надано доказів, які можуть підтвердити факт скрутного становища підприємства, внаслідок чого існує необхідність через суд апеляційної інстанції намагатися знизити суму інфляційних нарахувань та 3% річних заявлених за позовом в суді першої інстанції позивачем.
Крім цього зазначає, що витрати, які очікує понести ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи №906/452/23 в апеляційній інстанції становлять 20000 грн.
На підставі викладеного просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення - залишити без змін; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу.
15.09.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відзив у яких, звертає увагу, що 07.12.2022 між Міністерством оборони України та ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» укладено Державний контракт на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення №403/1/22/369, відповідно до умов якого при визначенні вартості (ціни) Товару за цим Контрактом рівень прибутку в складі вартості (ціни) Товару визначено у розмірі 1 (одного) відсотку витрат Виконавця на придбання комплектувальних виробів (напівфабрикатів); під час розрахунку та встановлення вартості (ціни) Товару допускається здійснення перерозподілу витрат Виконавця за статтями калькуляції витрат відповідно до обгрунтованих фактичних витрат на виконання Контракту в разі, коли такий перерозподіл не призводить до перевищення вартості (ціни) Товару, встановленої на момент підписання цього Контракту. При цьому, не допускається збільшення у складі вартості (ціни) Товару, без обґрунтованої зміни встановленого технологічного процесу виготовлення Товару.
Листом від 15.06.2023, вих.№766/2133, адресованому ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи», Міністерством оборони України, зокрема, вказано, що безпілотні авіаційні комплекси «HAWK» використовують для ведення повітряної розвідки та обслуговування вогню артилерії; він відповідає вимогам Збройних Сил України до БпАК відповідного класу і призначення; за досвідом експлуатації комплекс оцінюється позитивно; Збройні Сили України зацікавлені в подальшому постачанні товару оборонного призначення для забезпечення військових частин (підрозділів) Збройних Сил України
Зазначає, що зважаючи на діяльність ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи», пов`язану з виготовленням товарів оборонного призначення, можна стверджувати, що ця діяльність відноситься до суспільно необхідної. Наголошує, що ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» виконує державне оборонне замовлення, фінансування отримує від державного замовника. Наразі інші джерела доходів у відповідача відсутні.
Тому вважає, що доводи та заперечення ТОВ «Житомир-Агробудіндустрія», викладені відзиві на апеляційну скарзі є безпідставними та необґрунтованими, а апеляційна скарга є такою, що підлягає задоволенню.
18.09.2023 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" надійшли додаткові пояснення на заперечення на відзив на апеляційну скаргу.
У даних поясненнях представник, зокрема зазначає, що фактично відсутні підстави для зменшення розміру 3% річних з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, оскільки обставини очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних відсутні, розмір заявлених до стягнення процентів річних відповідає розміру, встановленому законом (3%), а наведені відповідачем підстави для зменшення штрафних санкцій не можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин. При цьому, відповідачем було допущено тривале прострочення виконання зобов`язання передбачене за Договором №02/09 про надання поворотної фінансової допомоги від 15.09.2017 (що ним було визнано і у справі №906/904/22, яка є дотичною до №906/452/23).
Також зазначає, що апелянтом не було дотримано норм господарського процесуальною законодавства України під час долучення доказів до заперечень від поданих до суду апеляційної інстанції у справі №906/452/23.
Просить суд врахувати пояснення, аргументи та обґрунтування викладені у додаткових поясненнях на заперечення на відзив на апеляційну скаргу.
29.09.2023 до суду від скаржника надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача, у яких, зокрема звертає увагу, що у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій від 19.07.2023, яке надіслано 19.07.2023 електронною поштою суду першої інстанції та позивачу, повідомлялося, зокрема, що з грудня 2022 року нами відновлено співпрацю з Міністерством оборони та укладено новий контракт на постачання товарів оборонного призначення, який перебуває на стадії виконання та потребує залучення власних коштів товариства. Також вказано, що наразі інші джерела доходів у товариства, тобто відповідача відсутні. Тобто, інформація щодо співпраці з Міністерством оборони за державним контрактом була відомою як для суду першої інстанції, так і для позивача. Щодо надання відповідних доказів ні судом першої інстанції, ні позивачем не ставилося питання щодо необхідності ознайомлення з державним контрактом чи будь-якими іншими пов`язаними документами.
Вважає доводи та заперечення ТОВ «Житомир-Агробудіндустрія», викладені у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях безпідставними та необґрунтованими, а апеляційну скаргу ТОВ НВП «Українські авіаційні системи» такою, що підлягає задоволенню.
У судове засідання суду апеляційної інстанції 18.10.2023 представник Товариству з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" не з`явився, при цьому 17.10.2023 від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням представника до міста Києва для участі в розгляді іншої справи, яка розглядається в Печерському районному суді міста Києва.
Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, враховуючи те, що позиція скаржника викладена безпосередньо у апеляційній скарзі, а апелянт міг забезпечити явку у судове засідання будь-якого іншого представника, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення— залишити без змін

Розглядом матеріалів справи встановлено.
15.09.2017 між ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (сторона-1) та ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" (сторона-2) укладено договір №02/09 про надання поворотної фінансової допомоги (далі - Договір) (арк.справи 17).
Як погоджено п.1.1 Договору, сторона-1 надає стороні-2 поворотну фінансову допомогу, а сторона-2 зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п.1.2 Договору, поворотна фінансова допомога (надалі – допомога) - це сума грошових коштів у національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до цього договору, який передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.
Пунктом 2.1 Договору погоджено, що поворотна фінансова допомога може надаватися в повному обсязі та/або частинами за вибором сторони-2 в національній валюті України в межах суми 2000000,00 грн. 
Поворотна фінансова допомога надається стороні-2 на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (п.2.2 Договору).
Згідно п.2.3 Договору поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку сторони-1.
Пунктами 3.1, 3.3 Договору передбачено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню в строк до 31 грудня 2019 року включно. Днем повернення поворотної фінансової допомоги (її частини) вважається день зарахування поворотної фінансової допомоги на розрахунковий рахунок сторони-1.
Сторони у п.4.1 Договору погодили, що несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за договором відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до п.8.1 даний Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2019 року, а в частині повернення суми фінансової допомоги - до моменту її повного повернення стороною-2.
На виконання умов вказаного договору позивач частинами перерахував на розрахунковий рахунок відповідача кошти (поворотну фінансову допомогу) у розмірі 1249000,00 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями (арк.справи 18-25).
24.01.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення фінансової допомоги в сумі 1249000,00 грн протягом семи днів від дня її пред`явлення. 
24.01.2020 дану вимогу було вручено відповідачу, про що свідчить відмітка ТОВ НВП “Українські авіаційні системи” вхід.№ 4 від 24.01.2020 на її примірнику (арк.справи 26). 
Листом вих.№13 від 28.01.2020 відповідач підтвердив наявність заборгованості перед позивачем, посилаючись на затримку у бюджетному фінансуванні, та запевнив, що робить усе можливе для виконання своїх договірних зобов`язань (арк.справи 27).
03.11.2021 позивач повторно вручив відповідачу вимогу про повернення фінансової допомоги вих.№1276 від 02.11.2021 (арк.справи 28). 
10.11.2021 отримав лист відповідача за вих.№72 від 08.11.2021, у якому останній вчергове підтвердив наявність заборгованості та запевнив, що робить усе можливе для виконання своїх договірних зобов`язань (арк.справи 29).
02.09.2022 позивач знову звернувся до відповідача з вимогою вих.№581 від 02.09.2022 про повернення фінансової допомоги та надав акт звірки взаємних розрахунків за період: вересень 2017 – серпень 2022 (арк.справи 30, 32).
У відповідь на звернення відповідач надіслав лист вих.№38 від 06.09.2022 із зазначенням тієї ж інформації, що й у попередніх двох листах від 28.01.2020, 08.11.2021, та повернув підписаний акт звірки (арк.справи 31).
У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення коштів позивач у жовтні 2022 року звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 1249000,00 грн поворотної фінансової допомоги, яка виникла на підставі договору №02-09 від 15.09.2017. 
Ухвалою господарського суду Житомирської області від 27.10.2022 було відкрито провадження у справі №906/904/22 за вказаною позовною заявою та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (арк.справи 33).
28.12.2022 відповідач повністю сплатив позивачу заборгованість на загальну суму 1249000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №63 від 28.12.2022, у зв`язку з чим ухвалою господарського суду Житомирської області від 25.01.2023 було закрито провадження у справі №906/904/22 на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутністю предмета спору (арк.справи 34-40).
Таким чином факти порушення строків повернення грошових коштів та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у сумі 1249000,00 грн за договором №02-09 від 15.09.2017, відповідно до приписів ст.75 ГПК України, не потребують додаткового доказування під час розгляду даної справи.
Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з ТОВ НВП “Українські авіаційні системи” 573847,52 грн інфляційних втрат та 108928,34 грн 3% річних.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, заперечень на відзив, додаткових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Як встановлено статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги.
Як встановлено ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Приписами ч.ч.1,3 ст.1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Умовами договору №02/09 від 15.09.2017 сторони узгодили, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню у строк до 31.12.2019.
Як підтверджується матеріалами справи, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання та повернув кошти лише 28.12.2022.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Як встановлено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
У постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17.
Норми ст.625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора (постанова Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №910/7764/19).
Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки це суперечило б загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).
Тому, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.
З огляду на вимоги ст.ст.79, 86 ГПК України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 28.01.2019 у справі №922/3782/17, від 09.11.2022 у справі №904/5899/21).
Із заявлених позивачем розрахунків вбачається нарахування відповідачу 573847,52 грн інфляційних втрат за лютий 2020 року - грудень 2022 року та 108928,34 грн 3% річних за період з 01.02.2020 по 28.12.2022 (арк.справи 41-44).
Перевіривши в апеляційному провадженні розрахунок інфляційних втрат (арк.справи 41-42), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його правильність та виконання з дотриманням норм діючого законодавства України, тому вимогу про стягнення інфляційних втрат за період прострочення з лютого 2020 року по грудень 2022 року у розмірі 573847,52 грн задоволено правомірно.
При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач допустив помилку при нарахуванні 3% річних, врахувавши при обрахунку день фактичного погашення боргу (28.12.2022), оскільки день фактичного виконання зобов`язання не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних.
Перевіривши в апеляційному провадженні розрахунок 3% річних за період прострочення з 01.02.2020 по 27.12.2022 (дата, що передувала дню, коли було фактично сплачено суму боргу), колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що правомірною і обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 108825,68 грн, а у решті суми - 102,66 грн слід відмовити.
Апелянт стверджує про наявність підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/417/18, а саме: встановлення відсотків річних на рівні 40% та 96% та їх явну невідповідність принципу справедливості, тоді як у даній справі позивачем розраховані відсотки річних в розмірі, встановленому законом - ст.625 ЦК України, тобто 3%, що, у свою чергу, не порушує принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних.
Проаналізувавши положення ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, слід дійти висновку, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи тощо.
При цьому зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (постанова Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №904/3546/19).
Твердження апелянта, що попередній керівник відповідача приймав управлінські рішення щодо несвоєчасного повернення фінансової допомоги з усвідомленням наслідків для обох його афілійованих осіб, тобто невиконання протягом значного періоду боржником основного зобов`язання перед кредитором виникло з умислу попереднього керівника, не приймається до уваги, оскільки не підтверджується належними доказами.
Колегія суддів звертає увагу, що договором не було передбачено пені чи штрафу за невчасне виконання зодов`язання, а позивачем заявлено до стягнення лише інфляційні втрати та три проценти річних, що виступає способом захисту від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Тому, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для зменшення розміру 3% річних враховуючи тривалий строк прострочення відповідачем повернення фінансової допомоги, поведінку винної сторони, яка виявлялася фактично в ухиленні відповідача від виконання взятого на себе зобов`язання, відсутність доказів матеріального, фінансового стану, який свідчив би про створення додаткового тягаря присудженими до стягнення санкціями, а також те, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних не є надмірним і відповідає розміру, встановленому законом (3%), господарський суд Житомирської області дійшов висновку, що наведені у клопотанні від 19.07.2023 обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин.
Щодо поданих відповідачем до суду апеляційної інстанції копії Державного контракту на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення від 07.12.2022 №403/1/22369 та копії листа Міністерства оборони України від 15.06.2023 вих.№766/2133, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 1-3 статті 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (постанова Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14).
Відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.178 ГПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Системний аналіз статей 80, 178, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом на позовну заяву. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).
Надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до заперечення на відзив на апеляційну скаргу) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції є порушенням вимог статей 80 та 269 ГПК України. Вказане з урахуванням положень статті 282 ГПК України  означає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи додаткові докази, має викладати мотивувальну частину своєї постанови із зазначенням відповідного обґрунтування заявником неможливості їх подання до суду першої інстанції та з оцінкою апеляційною інстанцією такого обґрунтування.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач до суду першої інстанції копії Державного контракту на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення від 07.12.2022 №403/1/22369 та копії листа Міністерства оборони України від 15.06.2023 вих.№766/2133 не надавав.
Разом з тим, відповідач надаючи вказані докази, враховуючи, що останні подані лише в суді апеляційної інстанції, не подав клопотання про прийняття вказаних доказів, як і не обґрунтував неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а відтак вказані докази не можуть бути прийняті та оцінені судом апеляційної інстанції в силу положень ст.269 ГПК України, оскільки їх прийняття буде порушенням принципу рівності усіх учасників процесу перед законом і судом.
Враховуючи вищевстановлені обставини та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд Житомирської області дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача 573847,52 грн інфляційних втрат та 108825,68 грн 3% річних та відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 102,66 грн 3% річних. 
Щодо оскарження додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
24.07.2023 на електронну пошту господарського суду Житомирської області від представника ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу вих.№138/23 від 21.07.2023, у якій останній просив ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 23000,00 грн. До заяви додано документи на підтвердження вказаних витрат та докази їх надіслання відповідачу електронним зв`язком.
28.07.2023 від відповідача надійшли заперечення до заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу  від 28.07.2023, в яких просив залишити заяву без розгляду на підставі абз.3 ч.8 ст.129 ГПК України, оскільки до закінчення судових дебатів представник позивача не заявив про відшкодування стороні справи витрат на правову допомогу, а також вказуючи на надмірність таких витрат.
Частиною 1 ст.124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складається з витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн, а докази остаточних судових витрат буде надано після розгляду справи та винесення судом рішення по суті.
З матеріалів справи вбачається, що правову допомогу ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" у даній справі надавав адвокат Бугайчук Максим Володимирович, повноваження та обсяг прав якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1050491 від 31.03.2023 (арк.справи 54). Адвокат Бугайчук М.В. має право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва Ради адвокатів Житомирської області серії ЖТ №001081 від 12.07.2019 (арк.справи 55).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач дотримав вимоги, встановлені ч.8 ст.129 ГПК України.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3  ст.126 цього Кодексу).
Так, на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і для визначення розміру витрат на правову допомогу позивачем було подано копію договору №11/22 про надання правничої (правової) допомоги від 01.08.2022 з додатком № 1 "Вартість юридичних послуг Адвокатського Бюро "Максима Бугайчука", копію додаткової угоди  від 31.12.2022 до цього договору, копію детального опису наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №11/22 від 01.08.2022 у справі № 906/452/23, рахунків на оплату, актів надання послуг та платіжних інструкцій (а.с.105-114).
Із наданих позивачем документів вбачається, що 01.08.2022 між ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (клієнт) та Адвокатським бюро "Максима Бугайчука" було укладено договір №11/22 про надання правничої (правової) допомоги (далі - договір) (арк.справи 105-108).
Відповідно до пункту 4.5 договору, за результатами надання правової (правничої) допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро правової (правничої) допомоги та її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським бюро факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу Клієнта Адвокатське бюро може надавати Акти про надання правової (правничої) допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової (правничої) допомоги із ідентифікацією.
За умовами пункту 8.1 даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.
Пунктом 11.14 Додатку №1 до договору сторони погодили, в тому числі, гонорар за прийняття рішення на користь клієнта: від 5% ціни майнового позову, але в любому випадку не менше 10000,00грн (а.с.108 на звороті).
Згідно п.2 Додаткової угоди від 31.12.2022 сторони внесли зміни до п.8.1 договору про надання правничої допомоги №11/22 від 21.08.2022 та виклали даний пункт в новій редакції наступного змісту: "Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором."
Договір, Додаток №1 та Додаткова угода до договору підписані сторонами.
В детальному описі наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №11/22 від 01.08.2022 у справі №906/452/23, міститься найменування послуг та їх вартість, а саме: підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду Житомирської області у справі за позовом до ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" щодо стягнення штрафних санкцій в частині не повернення фінансової допомоги - 5 000,00грн; участь в судовому засіданні у справі №906/452/23 - 1000,00грн; участь в судовому засіданні у справі №906/452/23 - 1000,00грн; гонорар за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" - 16000,00грн. Всього - 23000,00грн (арк.справи 114).
На виконання вимог пункту 4.5 Договору №11/22 від 01.08.2022 про надання правничої (правової) допомоги, сторонами складено та підписано наступні акти надання послуг: №60 від 30.03.2023 на суму 5000,00грн, №77 від 02.06.2023 на суму 1000,00грн та №96 від 20.07.2023 на суму 1000,00грн (арк.справи 111-112).
Актами надання послуг сторони погодили, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.
Адвокатським бюро "Максима Бугайчука" складено та виставлено ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" такі рахунки на оплату: №46 від 30.03.2023 на суму 5000,00грн, №84 від 02.06.2023 на суму 1000,00грн, №116 від 20.07.2023 на суму 17000,00грн (а.с.109 на звороті -110, в т.ч. на звороті).
Факт понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується платіжними інструкціями: №331 від 04.04.2023 на суму 5000,00грн, №678 від 09.06.2023 на суму 1000,00грн, №932 від 21.07.2023 на суму 17000,00грн (а.с.112 на звороті -113, в т.ч. на звороті).
Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Водночас, за змістом ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та у постановах від 13.02.2020 у справі №910/2170/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Як вірно відмічено місцевим господарським судом, даний спір не є складним за доказовою базою, не містить складних розрахунків; підготовка позовної заяви не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних, виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи. Представнику позивача зі статусом адвоката, з огляду на предмет спору та предмет доказування, не потребувалось значних затрат часу та зусиль на вивчення матеріалів та аналіз чинного законодавства.
Перевіривши в апеляційному провадженні детальний опис наданої правничої допомоги та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 23000,00 грн не є співмірними зі складністю даної справи, не відповідають критеріям обґрунтованості та розумності їхнього розміру у розумінні приписів ч.5 ст.129 ГПК України.
З огляду на категорію і складність справи, встановлену неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, враховуючи часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а саме – у розмірі 10000,00 грн, та відмову у решті таких витрат у розмірі 13000,00 грн. 
Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").
В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятих у справі рішення та додаткового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у справі покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" на рішення господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 та додаткове рішення від 03.08.2023 у справі №906/452/23 залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.
Повний текст постанови складено 23.10.2023

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Крейбух О.Г.