ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 р. 	Справа № 480/4741/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.08.2022, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 30.08.22  по справі № 480/4741/22
за позовом                 ОСОБА_1  
до               Територіальне управління Служби судової охорони у Сумській області                       
про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області (далі - відповідач, ТУ ССО у Сумській обл., Територіальне управління), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невинесення наказів про нарахування та виплату йому у період, починаючи з 24.02.2022 по час дії такої постанови додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 (далі – Постанова №168);
- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2022 до закінчення воєнного стану, а у період з 24.02.2022 по 07.04.2022 включно при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районі у період здійснення зазначених заходів додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. не було зараховано та не виплачено, щомісяця, пропорційно часу участі у таких діях та заходах на підставі Указу Президента України № 64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні»  та № 69 «Про загальну мобілізацію», п. 1 Постанови № 168;
- зобов`язати уповноважену особу відповідача винести накази про нарахування та виплату йому додаткової винагороди відповідно до Постанови №168;
- зобов`язати відповідача на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», п. 1 Постанови №168 з урахуванням всіх належних складових грошового забезпечення, преміювання, інших заохочувальних виплат та відповідно до наказів про нарахування та виплати йому додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2022 до закінчення воєнного стану (часу дії постанови), а у період бойових дій на території області, а саме: з 24.02.2022 по 07.04.2022 включно при забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районі у період здійснення зазначених заходів, здійснити нарахування та виплату йому додаткової винагороди в розмірі 100 000  грн., яку не було нараховано та не виплачено, щомісяця, пропорційно часу участі у таких діях та заходах на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», п. 1 Постанови №168.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ТУ ССО у Сумській обл. щодо невинесення наказу про виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн., встановленої Постановою №168.
Визнано протиправними дії ТУ ССО у Сумській обл. щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30 000 грн., встановленої Постановою №168, у період з 24.02.2022 по 01.06.2022.
Зобов`язано Ту ССО у Сумській обл. нарахувати і виплатити ОСОБА_1  додаткову щомісячну винагороду у розмірі 30 000 грн., встановлену Постановою № 168, за період проходження служби з 24.02.2022 по 01.06.2022.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в обставинах які мали місце на момент розгляду справи виконати вимоги Постанови №168 було об`єктивно не можливо. 
Вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, не з`ясував конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані ТУ ССО у Сумській області. 
Крім того, вважає, що судом першої інстанції, не з`ясовано юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Позивач правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
З 01.01.2021, відповідно до наказу № 291 о/с від 31.12.2020, ОСОБА_1 проходить службу в ТУ ССО Сумськовї обл. на посаді контролера І категорії (заступника командира другого відділення) першого взводу охорони першого підрозділу охорони.
У період з 24.02.2022 по 26.03.2022 позивач виконував свої посадові обов`язки щодо охорони об`єкту Сумського окружного адміністративного суду.
З 27.03.2022 по 28.03.2022 виконував посадові обов`язки щодо охорони об`єкту ПАТ «Сумиобленерго».
З 29.03.2022 по 12.08.2022 виконував посадові обов`язки щодо охорони об`єкту Сумського окружного адміністративного суду.
Згідно з п. 1 Постанови №168  на період дії воєнного стану, зокрема, співробітникам Служби судової охорони виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. щомісячно. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідачем визнається, що з 24.02.2022 позивачу не виплачувалася додаткова винагорода відповідно до Постанови № 168 та не видавалися накази ТУ ССО у Сумській обл. про її виплату.
Вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн., протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив того, що позивач має право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, а тому відповідач діяв протиправно не нарахувавши та не виплативши ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ст.160 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402-VIII) підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.
На підставі ч. 1, 2 ст.161 Закону №1402-VIII Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна ДСА України.
Згідно з ч.1 ст.165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Частиною 2 ст.165 Закону №1402-VIII передбачено, що грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні, не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» від 03.04.2019 №289 (далі - Постанова №289) затверджено: схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони. Крім того, установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується ДСА України.
На виконання ст. 165 Закону №1402-VIII та Постанови №289 ДСА України наказом від 26.08.2020 затвердила Порядок №384, згідно з пунктом 1 розділу І якого, цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони (далі – Порядок №384).
Відповідно до п.15 розділу І Порядку №384 грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого, співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Пунктом 16 розділу І Порядку №384 визначено, що звернення співробітника щодо виплати грошового забезпечення розглядаються Службою судової охорони або відповідним територіальним управлінням Служби судової охорони в установленому законодавством порядку.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168, в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану, зокрема  співробітникам Служби судової охорони виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), – розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022 до згаданої постанови №168 від 28.02.2022 були внесені зміни, згідно з якими абзац перший пункту 1 після слів "та поліцейським" доповнено словами "… а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".
Отже Постановою №168 встановлено, зокрема, співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану виплата додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 24.02.2022 по 12.08.2022 проходив службу в ТУ ССО Сумській обл., виконуючи завдання із забезпечення охорони та підтримання громадського порядку на об`єктах, розташованих в місті Суми, а саме: Сумському окружному адміністративному судів та ПАТ «Сумиобленерго».
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 Сумська область (в тому числі і місто Суми) включена до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».
В той же час, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022, місто Суми не включено до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у період з 24.02.2022 по 01.06.2022 у позивача виникло право на отримання додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30 000 грн., установленої п.1 Постанови №168 та 01.06.2022 позивач втратив таке право, оскільки проходив службу межах територіальної громади, яка не включена до переліку громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). 
Проте, позивачу за період проходження служби під час дії воєнного стану не виплачувалася додаткова винагорода відповідно до Постанови №168 та не видавалися накази ТУ ССО у Сумській обл. про її виплату, що призвело до порушення його права на отримання вказаної додаткової винагороди у період з 24.02.2022 по 01.06.2022.
Доводи апелянта щодо не з`ясування судом конкретних причин, умов та обставин, через які ТУ ССО у Сумській обл. не провело виплату вказаної винагороди колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне. 
Відмовляючи позивачу у виплаті додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, відповідач посилався на відсутність кошторисних призначень для її виплати, затвердженого порядку та умов виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони чи невжиття Міністерством фінансів України заходів щодо збільшення видатків розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації Постанови №168.
Суд першої інстанції надав оцінку вказаним обставинам та вірно вважав їх такими, що не є належними підставами для невиплати належної позивачу винагороди.
Статтею 43 Конституції України, зокрема, визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Пунктом 3 ст.116 Конституції України передбачено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.
Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.
На підставі ч. 1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Частиною 1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Право на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбачене Постановою №168, підпадає під сферу дії ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.
За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З огляду на викладене колегія суддів визнає необґрунтованими посилання апелянта на відсутність кошторисних призначень для виплати вказаної винагороди співробітникам ТУ ССО у Сумській обл., відсутність затвердженого порядку та умов виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони чи невжиття Міністерством фінансів України заходів щодо збільшення видатків розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації Постанови №168, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету та відсутність порядку та умов їх виплати.
Колегія суддів звертає увагу, що не виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення Постанови №168 є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України»).
Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 17.03.2004 року №7-рп/2004, від 01.12.2004 року №20-рп/2004, від 09.07.2007 року №6-рп/2007.
Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 року у справі №21-399во10, від 07.12.2012 року у справі №21-977во10, від 03.12.2010 року у справі №21-44а10).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність кошторисних призначень для виплати вказаної винагороди співробітникам ТУ у Сумській обл. на вказане право позивача не впливає.
Разом із цим колегія суддів зазначає, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 року у зразковій справі №260/3564/22.
На підставі вище викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року по справі № 480/4741/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін