ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 грудня 2023 року 	м.Суми	

Справа №592/5907/23 
Номер провадження 22-ц/816/1707/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
учасники справи:
заявник - старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трегубов Олександр Володимирович,
боржник - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 травня 2023 року в складі судді Бичкова І.Г., постановлену у м. Суми, 

                                                                     в с т а н о в и в:  
     
03 травня 2023 року старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трегубов О.В. звернувся до суду із поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду в межах виконавчого провадження № 70826295. 
Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні в Зарічному ВДВС у м. Суми СМУ МЮ знаходиться виконавче провадження № 70826295 з примусового виконання постанови Ковпаківського районного суду м. Суми №592/11533/21 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь держави штрафу 17000грн. (без урахування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження). Постанова про відкриття виконавчого провадження направляла боржнику рекомендованим поштовим відправленням 14.03.2023 року за №4002003867452 та назад до відділу не поверталась. Боржник на постанову не відреагував, до державного виконавця не з`явився, пояснення щодо сплати/несплати коштів не надав. В ході телефонної розмови за телефоном 097 777-11-23 боржник зазначив, що не буде сплачувати заборгованість у зв`язку з відсутністю коштів та наміру запровадити відносно себе процедури банкрутства. Такі дії боржника фактично є свідомим ухиленням від виконання рішення суду, що і стало підставою звернення до суду з поданням.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 травня 2023 року подання старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трегубова О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду в межах виконавчого провадження № 70826295.
Ухвалу суду направлено для виконання до адміністрації Державної прикордонної служби України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений засобами поштового зв`язку про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження. Суд першої інстанції не дослідив інформацію про те, чи отримував він постанову про відкриття виконавчого провадження, не здійснив перевірки повноти дій державного виконавця, що призвело до безпідставного та необґрунтованого обмеження його конституційного права на свободу пересування.
Вважає, що суд першої інстанції грубо порушив його право на об`єктивний та неупереджений розгляд справи, оскільки не повідомив про дату, час та місце розгляду справи.
Зарічний ВДВС у м. Суми СМУ МЮ правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні в Зарічному ВДВС у м. Суми СМУ МЮ знаходиться виконавче провадження № 70826295 з виконання постанови Ковпаківського районного суду м. Суми №592/11533/21 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь держави штрафу 17000грн (без урахування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження).
Відповідно до ст.ст. 3, 4, 24-26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.
Постанова направлена боржнику рекомендованою кореспонденцією 14.03.2023 року за №4002003867452. Боржник на постанову не відреагував, до державного виконавця не з`явився, пояснення щодо сплати/несплати коштів не надав, що фактично є свідомим ухиленням від виконання рішення суду. Згідно відповідей ДПС інформація про джерело доходів, відкриті рахунки відсутня. В МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби. Відповідно до даних ДМС України, боржник документований паспортом для виїзду за кордон.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що боржник обізнаний про свої обов`язки по виконанню судового рішення та про наявність виконавчого провадження, проте ним не здійснюється жодних дій, спрямованих на виконання постанови суду, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання постанови суду. У зв`язку з можливістю виїзду боржника за кордон, беручи до уваги значну суму заборгованості та фактичне ухилення боржника від її сплати, суд вважав, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України є фактично останнім дієвим засобом впливу на боржника.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Постанова про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням.
Оскільки постанову ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження було направлено рекомендованим поштовим відправленням за адресою, зазначеною у виконавчому документі, відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» він вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення суду.
У своєму поданні державний виконавець зазначав, що в ході телефонної розмови з боржником за телефоном НОМЕР_2 останній зазначив, що не буде сплачувати заборгованість у зв`язку з відсутністю коштів та наміру запровадити відносно себе процедуру банкрутства.
Факту розмови по телефону з державним виконавцем Мазій В.В. у своїй апеляційній скарзі не заперечує, зі змісту якої також вбачається, що боржник знав про наявність виконавчого провадження щодо нього і тому 24 серпня 2023 року прибув до м.Суми, зокрема, щоб дізнатися про стан виконавчого провадження.
З часу відкриття виконавчого провадження (23 січня 2023 року) до моменту звернення державного виконавця до суду з поданням (03 травня 2023 року), постанова суду про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі17000 грн в добровільному порядку не виконана. 
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що боржник не вчинив жодної дії, направленої на виконання рішення суду і невиконанням вимог Закону України «Про виконавче провадження» фактично ухиляється від виконання судового рішення.
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Згідно зі ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Зі змісту ст.441 ЦПК України вбачається, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається без повідомлення сторін чи заінтересованих осіб, тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив його права, оскільки не повідомив про дату, час та місце розгляду справи є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.
У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (пункт 5 частини першої цієї статті).
Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що обов`язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших осіб. 
При цьому, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
Враховуючи вищевикладені норми матеріального права та встановленні обставини справи і той факт, що боржник знав про наявність виконавчого провадження про примусове стягнення з нього штрафу, розмір суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, колегія суддів приходить до висновку, що боржником ОСОБА_1 не здійснено заходів щодо добровільного погашення заборгованості, що свідчить про ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Боржник не надав доказів виконання судового рішення та сплати штрафу і на дату розгляду справи в апеляційному суді.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і як  наслідок - скасування ухвали.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   

                                                          п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 травня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   О. І. Собина