П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  716/1581/23 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Вайновська О.Є. 
Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 
13 грудня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №1 роти №3 УПП в Чернівецькій області ДПП сержанта поліції Зав`яльця Андрія Романовича, про про скасування постанови про адмінправопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, якого в подальшому за клопотанням позивача було замінено – Департаментом патрульної поліції (відповідача), поліцейського взводу №1 роти №3 УПП в Чернівецькій області ДПП сержанта поліції Зав`яльця А.Р. про скасування постанови серії БАД №154319 від 26.08.2023 про накладення адміністративного стягнення за ст.126 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Заставнівський районний суд Чернівецької області рішенням від 02.11.2023 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що за недоведеності відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги представник Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції зазначає, що  26.08.2023 року екіпажем поліції було зупинено на блок-посту транспортний засіб Volkswagen Caddy з номерним знаком НОМЕР_1 для здійснення перевірки даного транспортного засобу та осіб, які знаходяться в ньому. Після зупинки поліцейський представився водію ОСОБА_1 , пояснив причину зупинки та попросив надати для перевірки документи зазначені в п.2.1 ПДР України. Водій виконав вимогу патрульного та надав запитувані документи – посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, окрім полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Вважає, що ОСОБА_1 порушив п.2.4 ПДР, а саме не надав поліцейському для перевірки документи зазначені в п.2.1. ПДР України, що стало підставою для складання постанови про накладення адміністративного стягнення на останнього за порушення ч.1 ст.126 КУпАП, серії БАД №154319. 
Також зазначає, що вказане порушення зафіксоване на відеозаписі, однак суд першої інстанції вважає недоведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2   ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.08.2023 року поліцейським взводу роти №3 УПП в Чернівецькій області Зав`яльцем А.Р. винесено упро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №154319 (а.с.24), якою на позивача накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн за ч.1 ст.126 КУпАП за порушення п. 2.4а ПДР , а саме за непред`явлення водієм ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Volkswagen Caddy з номерним знаком НОМЕР_1 , по а/д М-19 449 км в Заставнівському районі Чернівецької області чинного полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальність власників наземних транспортних засобів.
З відеозапису на DVD-R диску, який міститься в матеріалах справи встановлено, що після зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, на запитання позивача про причину зупинки, поліцейський відповів, що здійснюється перевірка автомобілів, які проїжджають через блок-пост. На вимогу поліцейського про пред`явлення документів, ОСОБА_1 надав посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, окрім полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що стало підставою для складання постанови про накладення адміністративного стягнення на останнього за ч.1 ст.126 КУпАП, серії БАД №154319.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до ч.1 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).
Відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Згідно з п.1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з положеннями п.п 2.1 а, б, г ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс.
За приписами п. 2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як встановлено судом першої інстанції, причиною зупинки 26.08.2023 транспортного засобу Volkswagen Caddy з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 був рух його автомобіля через блок-пост. 
При цьому, з відеозапису на DVD-R диску, який міститься в матеріалах справи встановлено факт відсутності у позивача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був встановлений поліцейським вже після зупинки транспортного засобу позивача.
При цьому, колегія суддів зазначає, що вищезазначені вимоги нормативно-правових актів не ставлять в залежність пред`явлення документів, що посвідчують право керування транспортним засобом обов`язкову наявність задокументованого належними і допустимими доказами факту порушення ПДР України.
Слід також наголосити, що зупинка транспортного засобу позивача мала місце в умовах воєнного стану під час проїзду блокпоста, тому у поліцейського було достатньо причин для зупинки транспортного засобу.
Відповідно до п. 6, 7 ч. 1 ст. 8 Закону України " Про правовий режим воєнного стану" військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, можуть здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів; перевіряти документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів.
Тобто, у поліцейського були наявні підстави для зупинки транспортного засобу, оскільки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Висновки суду першої інстанції, що за відсутності вчиненого правопорушення поліцейський не мав права вимагати в позивача будь-які документи, колегія суддів вважає помилковими, оскільки з аналізу вищенаведених норм встановлено, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25.09.2019 у справі №127/19283/17.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що за недоведеності відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим, Верховний Суд наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи (постанова від 10 вересня 2019 року справа №537/2324/17, постанова від 03 квітня 2019 року справа №675/1207/17).
Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення, тому позов не підлягав задоволенню.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами скаржника в частині правомірності винесення постанови серії БАД №154319 від 26.08.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки при винесенні цієї постанови відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому підстави для її скасування відсутні, а отже позовні вимоги у цій частині слід залишити без задоволення.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315  КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні позову слід відмовити. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2023 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволення позову ОСОБА_1 відмовити.  

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.