УХВАЛА
 
26 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 367/6621/19
провадження № 61-14577ск23
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),                           Карпенко С. О., Сердюка В. В.,
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області                     від 17 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду                                        від 08 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернуласядо суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на двох дітей у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку і до їх повноліття, починаючи з дня звернення до суду.
 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2023 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей: ОСОБА_4 ,                           ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше                            50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 серпня 2019 року до досягнення дітьми повноліття. У задоволенні позову              в іншій частині відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Постановою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Городок Я. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2023 року - без змін.
 
09 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (далі - представник) надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2023 року.
 
У касаційній скарзі представник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2023 року, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.  
 
Дослідивши касаційну скаргу представника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на таке.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, представник оскаржує рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2023 року в справі про стягнення аліментів, яка є малозначною у силу закону.
 
Разом із цим у касаційній скарзі представник посилається на обставини, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що справа має виняткове значення для заявника, оскільки заявник повноцінно бере участь в утриманні дітей, які проживали і проживають у його будинку, хоча проживає окремо. Заявник не ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо утримання дітей та вимушений подвійно сплачувати аліменти, з одного боку, в рамках виконавчого провадження, а з іншого боку - утримувати дітей добровільно. 
 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі суд касаційної інстанції не надає правової оцінки законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлює наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої  статті 389 ЦПК України.                                         
 
Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. При цьому Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження. 
 
Вказані доводи касаційної скарги не містять достатніх обґрунтувань для розгляду малозначної справи в касаційному порядку. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням у цілому не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. 
 
Крім того, посилання представника на застосування судами першої та апеляційної інстанцій норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який у розумінні підпунктів а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом                                     (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися стосовно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки представник подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                          В. М. Ігнатенко

                                                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                                                      В. В. Сердюк