Справа № 352/645/23 
Провадження № 22-ц/4808/1323/23 
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючої                        Пнівчук О.В.
суддів :                        Бойчука І.В., Томин О.О.,         
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 13 вересня 2023 року, у складі судді Олійника М.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів та інфляційних втрат,
в с т а н о в и в :
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів в розмірі 43305,54 грн та інфляційних втрат по несплачених аліментах в сумі 205563,72 грн. 
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі який рішенням Тисменицького районного суду від 11 липня 2007 року розірвано. 
У шлюбі з відповідачем у них народилися двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Тисменицького районного суду від 04 травня 2007 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частки грн щомісячно, починаючи з 20 березня 2007 року до досягнення дітьми повноліття. 
Відповідач аліменти не сплачував, у зв`язку з чим станом на 29 листопада 2022 року утворилась заборгованість в сумі 184003,71 грн, що складається із заборгованості по аліментах в сумі 136761,21 грн та штрафу в розмірі 47242,50 грн. 
Враховуючи наявність заборгованості по сплаті аліментів, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у період з березня 2007 року по січень 2023 року в сумі 43305,54 грн, а також інфляційні втрати у відповідності до ст. 625 ЦК України в розмірі 204563,72 грн.
Рішенням Тисменицького районного суду від 13 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто  із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2007 року по січень 2023 року в розмірі 43305,54 грн.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1073 грн.
На дане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначила, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, як це передбачено в ст. 625 ЦК України, зазначаючи що норми даної статті не застосовуються до правовідносин по заборгованості по аліментах.
Відповідно до ч.4 ст.196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред?явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.
Посилання в рішенні суду на те, що відповідно до ч.4 ст.196 СК України обов`язок щодо сплати 3% річних виникає у платника лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника є безпідставним, оскільки у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, а не прострочка сплати додаткових витрат на дитину.
Апелянт зазначила, що у жодній статті СК України не має норми, яка б чітко вказувала на те, що стягнення інфляційних втрат та 3% річних не може застосовуватись за прострочення сплати заборгованості по аліментах, а застосовується лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину.
Вважає, що суд при постановленні рішення повинен був застосувати норми статті 625 ЦК України. 
Просить оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Тисменицького районного суду від 04 травня 2007 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 20 березня 2007 року до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до довідки Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 29 листопада 2022 року № 23730, ОСОБА_2 згідно розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-343, виданим 05 травня 2007 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області, має заборгованість по аліментах станом на 29 листопада 2022 року в сумі 136761, 21 грн. Окрім того, в рамках даного виконавчого провадження, на боржника у зв`язку з наявністю заборгованості по аліментах, державним виконавцем накладено штрафи в розмірі 47242,50 грн. Таким чином, загальна сума коштів до стягнення на користь стягувача на 29 листопада 2022 року складає 184003,71 грн. (а.с. 6).
Згідно з розрахунками по аліментах, за виконавчим листом № 2-343, виданим 05 травня 2007 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області, ОСОБА_2 були нараховані аліменти за період з березня 2007 року по січень 2023 року на загальну суму 139594,21 грн., сплачено були лише: у серпні 2007 року - 200 грн., жовтні 2007 року - 100 грн., грудні 2007 року - 200 грн., а також травні 2019 року - 1700,09 грн. (а.с. 7-9).
Відповідно до аудиторської довідки - розрахунку від 07 лютого 2023 року, сума пені по несплачених аліментах за період з березня 2007 року по січень 2023 року становить 43305,54 грн., сума інфляційних втрат по несплачених аліментах становить 204563,72 грн. (а.с. 10-11).
Враховуючи, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з вини відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми пені по несплачених аліментах за період з березня 2007 року по січень 2023 року.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за аліментами, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для їх задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
16.05.2018 року Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, повязане із довготривалим невиконанням рішення суду, вважала за необхдіне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15 та від 02.03.2016 року, та погодилась із висновком, Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі 910/10156/17 щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Велика Палата Верховного Суду вказала, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.
Однак, відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину передбачена положеннями ст. 196 СК України. Відповідно до ч.1 цієї статті, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно ч.4 - у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.
Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. 
У відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, а не прострочення оплати додаткових витрат на дитину.
Таким чином, відповідальність за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальним законом - положеннями ст. 196 СК України у вигляді неустойки (пені), а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Рішення суду постановлено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його обгрунтованості не спростовують, а відтак відповідно до положень ст. 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 13 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних по заборгованості по аліментах - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                 О.В. Пнівчук
Судді:                                                                 І.В. Бойчук
                                                                       О.О. Томин