КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 376/2667/20                          
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7401/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
12 грудня 2023 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Лапчевської О.Ф., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківбуд-монтаж» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року та додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року у складі судді Віговського С.І.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною та визнання права власності,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
02 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася у Сквирський районний суд Київської обл. із позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною та визнання права власності.
 
Зазначала, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 вересня 2020 року  було укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - будинку охорони, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
 
Договір був укладений в простій письмовій формі та відповідно до якого відповідач продав, а позивач купив вищезазначений будинок охорони за 16 500 грн.
 
За попередньою домовленістю  відповідач повинен був його продати до 30 вересня 2020року, з`явитись до нотаріуса для нотаріального посвідчення даного договору.
 
Проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, як того вимагають норми чинного законодавства України, а тому на підставі положень ст. 220 ЦК України просила ухвалити рішення   про визнання договору дійсним.
 
Зазначала, що свої дії, пов`язані з небажанням нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, відповідач пояснював неможливістю надання правоустановчих документів на будинок охорони, який він купив у підприємства, яке збанкрутувало.
 
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано укладеним договір купівлі-продажу від 16 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлової будівлі - будинок охорони, що знаходиться по  АДРЕСА_1  та визнано право власності на вказану нежитлову будівлю за ОСОБА_1 .
 
Додатковим рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на комплектну трансформаторну підстанцію ПС - 110/6 кВ, виробництва 1968 року СРСР (БШК) та бетонне вимощення, загальною площею 300 кв. м, що знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
На дане судове рішення,  особою, яка не брала участі у справі - ТОВ «Білоцерківбуд-монтаж» подано апеляційну скаргу, в якій товариство  вважає, що оскаржувані рішення винесені з неповним з`ясуванням, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними, з порушенням норм процесуального та неправильними застосуванням норм матеріального права,  а тому просило скасувати оскаржуване рішення та додаткове рішення  з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у позові.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: позовна заява не містить зазначення ціни позову; позовна заява містить недостовірні зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи лише частини оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Тому суддя першої інстанції мав залишити таку позовну заяву без руху. Зазначено, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача.
 
Вказано, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей про направлення (вручення) сторонам ухвали про відкриття провадження а також відсутні відомості про направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками.
 
Також апелянт зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо повідомлення позивача та відповідача про розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення 10.12.2021.
 
Апелянт вважає доводи позовної заяви такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих, достовірних та достатніх доказах. Так, матеріали справи не містять правовстановлюючих документів, якими підтверджено право власності продавця  на майно що є предметом договору, а договір купівлі-продажу укладений в простій письмовій формі, в порушення вимог Цивільного кодексу щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.
 
Районний суд ухвалив рішення щодо нерухомого майна, власником якого відповідач не є.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Червінчик Є.Е. в інтересах ОСОБА_1 вважає що скаржником при зверненні з апеляційною скаргою не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що оскаржуваним рішенням були порушені його права,  просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
 
05 червня 2023 року, під час апеляційного провадження від ОСОБА_3 поступила заява про зупинення провадження у справі  з посиланням на те, що  її мати - ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а вона, як донька, має право спадкування за померлою всіх прав та обов`язків.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року провадження у справі зупинено до вступу у справу правонаступників померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 
 
02 листопада 2023 року від представника ТОВ «Білоцерківбуд-монтаж» поступило клопотання про  відновлення провадження у справі та його закриття  у зв`язку з тим, що  згідно витягу зі Спадкового реєстру №74528394 від 30 жовтня 2023 року, виданого  Першою Білоцерківською державною нотаріальною конторою за параметрами запиту щодо смерті ОСОБА_4 28 квітня 2023 року інформація відсутня, спадкова справа не заведена.
 
Окрім цього, представник товариства  з посиланням на актовий запис про смерть №1175 від 08 липня 2015року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану  громадян щодо актового запису про смерть  № 00039427008,  зазначав, що відповідач у справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер до відкриття провадження у справі - 08 липня 2015 року (а.с.200-208).
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року  провадження у справі поновлено.
 
Як видно з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивачка по справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Установлено, що виниклі по справі правовідносини  допускають правонаступництво, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено згідно поданої по справі ОСОБА_3 заяви до вступу у спадщину, яка відкрилася після смерті позивачки,  правонаступників.
 
Між тим, під час розгляду справи в судовому засіданні установлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1   позивачки, з заявою про прийняття спадщини після її смерті ніхто із її спадкоємців в установленому законом порядку не звернувся, спадкову справу не заведено. ОСОБА_5 , подаючи заяву про зупинення провадження у справі, зазначила про наявність у неї як доньки, прав спадкування всіх прав та обов`язків, у зв`язку з чим подану заяву було задоволено.
 
Після відновлення за сплином шестимісяного строку після смерті позивачки, ОСОБА_5 направила суду пояснення, в яких просила розглядати справу в її відсутність, проте відповідних доказів  правонаступництва після смерті  ОСОБА_1 до справи не  долучила, з відповідною заявою до нотаріальної контори не зверталася, що було перешкодою  до вирішення питання  заміни сторони спору.
 
Окрім цього, апеляційний суд враховує наступне.
 
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва  (п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).
 
З аналізу п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
 
Відповідно до ч. 1, 4 ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті
 
У ст. 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.
 
Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.
 
У ст. 46 ЦПК України  визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
 
Частиною першою ст. 47 ЦПК України визначено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
 
Отже, на момент звернення у суд із позовом  відповідач  повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц.
 
Згідно вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України,  у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
 
Прийнявши позов до розгляду, в порушення вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України районний суд не витребував з відповідного органу реєстрації інформацію про зареєстроване місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_2 , що призвело до  незаконного відкриття провадження у справі та вирішення позову по суті вимог.
 
Так, згідно даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану  громадян щодо актового запису про смерть  № 00039427008, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено актовий запис № 1175.
 
Про смерть ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  свідчить інформація, яка міститься у долученому до справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану  громадян щодо актового запису про смерть (а.с.200-208).
 
Отже, настання смерті відповідача у справі задовго до звернення до нього у суд із позовом було перешкодою не лише у вирішенні спору, за наслідками якого визнано укладеним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення: будинок охорони, комплексну трансформаторну підстанцію ПС -110/66 кВ, виробництва 1968 року СРСР та бетонне вимощення, загальною площею 300кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а й у відкритті провадження в справі. 
 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
 
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухваленого по справі 04 грудня 2020 року Сквирським районним судом Київської  області рішення  та  10 грудня 2021 року додаткового рішення й закриття провадження у справі.
 
З огляду на викладене, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
 
Керуючись ст.ст. п. 7 ч. 1 ст. 255, п. 4 ч. 1 ст. 374,  п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківбуд-монтаж» задовольнити частково.
Рішення Сквирського районного суду Київської області від 04 грудня 2020 року та додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року скасувати.
Провадження у справі закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення. 
 
Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.
 
Суддя-доповідач:              

Судді: