ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/16149/21                                        Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2023 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого - судді                    Парінова А.Б.,
суддів:                                        Грибан І.О.,
                                                  Сорочка Є.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (надалі - відповідач), в якому просило суд скасувати постанову від 16.11.2021 №315474 про застосування адміністративно-господарського штрафу. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що спірною постановою на нього був накладений адміністративно-господарської штраф за здійснення перевезення пасажирів за відсутності документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, оскільки у день проведення посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки рейдової перевірки (06.10.2021) він не здійснював господарську діяльність з надання послуг з регулярних пасажирських перевезень, адже у цей день водій ОСОБА_2 використав цей транспортний засіб для здійснення технічного обслуговування.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що позивач взагалі не здійснював господарської діяльності 06.10.2021, працівниками відповідача неправильно визначено маршрут транспортного засобу, а акт перевірки у присутності водія взагалі не складався. Підкреслює, що водій ОСОБА_2 використовував транспортний засіб для його технічного обслуговування. Наголошує, що врахування судом в якості доказів показань в якості свідків посадових осіб Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки є підставним, оскільки вони є заінтересованими особами. У свою чергу, на переконання скаржника, суд безпідставно відхилив в якості доказу проведення технічного обслуговування транспортного засобу наряд-замовлення від 06.10.2021 №06.10.0001.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні. Свою позицію обґрунтовує тим, що під час перевірки було встановлено надання позивачем послуг з регулярних спеціальних пасажирських перевезень по маршруту «Київ-Біла Церква» за відсутності необхідних для цього передбачених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів. Факт надання послуг з регулярних спеціальних перевезень підтверджується, на переконання відповідача, поясненнями пасажирів у салоні транспортного засобу, на чому вірно наголосив суд першої інстанції. З приводу посилання апелянта на наряд-замовлення зазначає, що ремонтні роботи транспортного засобу могли бути проведені після проведення перевірки.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Так, положеннями ч. 1 ст. 309 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
У зв`язку з перебування члена колегії суддів у відпустці продовжено строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції на розумний термін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) має статус фізичної особи-підприємця.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 позивачеві на праві власності належить автобус марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 316 CDI, 2002 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 47).
Посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку від 30.09.2021 №000293 була проведена рейдова перевірка вантажних автомобілів на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, в місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємства та місць стоянки, які знаходяться на адміністративній території міста Києві та Київської області (а.с. 48).
Так, 06.10.2021 на ділянці дороги М-05 76 км автомобільної дороги «Київ-Одеса» співробітниками Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було зупинено автобус марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 316 CDI, 2002 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , для проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Водієм транспортного засобу був ОСОБА_2 .
За результатами проведення перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 06.10.2021 №292603, в якому зафіксовано, що під час перевірки виявлено перевезення пасажирів за регулярним спеціальним маршрутом Київ-Біла Церква, про що свідчать пасажири в салоні автобусу.
У вказаному акті зазначено про порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня схема маршруту, розклад руху, паспорт маршрута з позначками «Б», протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, щоденні реєстраційні листи розкладу та відпочинку водія або індивідуально-контрольна книжка водія, чим порушено вимоги ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
В акті також зафіксовано, що водій з актом ознайомлений, однак від його підписання і надання пояснень відмовився (а.с. 46).
На підставі цих обставин Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки 16.11.2021 прийнято постанову №315474 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено штраф у розмірі 17000,00 грн (а.с. 6).
Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся з цим позовом до суду з вимогою про її скасування.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням показань свідків матеріалами справи підтверджується факт здійснення позивачем регулярних спеціальних перевезень 06.10.2021 без визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, а відтак накладення штрафу на підставі ст. 60 згаданого Закону є правомірним. При цьому суд відхилив посилання позивача на те, що транспортний засіб використовувався для здійснення його технічного обслуговування, адже надана копія наряду-замовлення від 06.10.2021 не підтверджує час їх проведення.
Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» (надалі - Закон №2344-III).
За нормами ст. 3 указаного Закону він регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Згідно визначень, закріплених у статті 1 Закону №2344-ІІІ, автобусний маршрут спеціальних перевезень - автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні спеціальні пасажирські перевезення; автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами; паспорт маршруту - документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо; регулярні спеціальні пасажирські перевезення - перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень; рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Загальні повноваження та форми контролю за дотриманням безпеки на наземному транспорті визначені статтею 5 Закону №2344-ІІІ.
У свою чергу, приписи ч. 1 ст. 29 указаного Закону визначають, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Вимоги до автомобільного перевізника регламентовані статтею 34 Закону №2344-ІІІ, за якими автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до ст. 35 Закону №2344-ІІІ послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.
Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.
Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах спеціальних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.
Перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.
Автобусні маршрути за видами сполучень поділяються на: міські, приміські, міжміські, міжнародні.
Автобусні маршрути за видами перевезень поділяються на: загального користування, спеціальних перевезень, нерегулярних перевезень.
Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджує Кабінет Міністрів України.
Згідно ст. 39 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення (ч. 1).
Документи для регулярних пасажирських перевезень: 
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України (ч. 2);
Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України (ч. 3).
До таких документів належать також:
- паспорт маршруту (п. 50 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176);
- протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, щоденні реєстраційні листи розкладу та відпочинку водія або індивідуально-контрольна книжка водія (п. 3.3 розд. ІІІ Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, п.6.3 розд. VІ Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340).
При цьому, за правилами ч. 2 ст. 40 Закону №2344-ІІІ водій автобуса зобов`язаний, зокрема, мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством, а в силу вимог ч. 8 ст. 53 Закону №2344-ІІІ водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку здійснення, зокрема, регулярних спеціальних перевезень пасажирів водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схему маршруту, розклад руху, а також інші документи, передбачені законодавством України, та пред`являти їх для перевірки уповноваженим посадовим особам Укртрансбезпеки. У випадку недотримання указаних законодавчих правил до автомобільного перевізника застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як було правильно встановлено судом першої інстанції, оскаржувана у цій справі постанови прийнята відповідачем на підставі висновків акта перевірки, в якому зафіксовано здійснення позивачем перевезення пасажирів за регулярним спеціальним маршрутом «Київ-Біла Церква» без документів, визначених ст. 39 Закону №2344. 
Не погоджуючись із цією постановою, позивач наголошував на тому, що у день здійснення рейдової перевірки водій ОСОБА_2 не здійснював жодних перевезень пасажирів його транспортним засобом, в використовував його для здійснення технічного обслуговування, що підтверджується копією наряду-замовлення від 06.10.2021 №06.10.0001 на здійснення робіт по заміни генератора в автобусі марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 796,00 грн (а.с. 55). 
У свою чергу, обґрунтовуючи правомірність прийняття спірної постанови, відповідач посилався на те, що факт здійснення позивачем перевезення пасажирів за регулярним спеціальним маршрутом «Київ-Біла Церква» підтверджується поясненнями пасажирів, які перебували в салоні транспортного засобу на час здійснення рейдової перевірки.
За наслідками вивчення матеріалів справи та аналізу показань допитаних в якості свідків посадових осіб Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, які проводили рейдову перевірку, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт здійснення позивачем регулярних спеціальних пасажирських перевезень підтверджується, а відтак спірна постанова прийнята відповідачем правомірно.
Судова колегія не може не погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Так, наявними у матеріалах справи фотографіями підтверджується, що транспортний засіб Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_4 , у період з 04.10.2021 по 07.10.2021 щоденно у діапазоні з 09 години 40 хвилин по 09 годину 45 хвилин пересувається одним і тим самим маршрутом (а.с. 110-111). Крім того, вже 07.10.2021, тобто наступний день після проведення рейдової перевірки, під вітровим склом транспортного засобу розміщена табличка «Біла Церква». 
Поряд з іншим, фотографія згаданого транспортного засобу за 06.10.2021 (а.с. 110) свідчить, що у салоні транспортного засобу принаймні є один пасажир, що, у комплексі з наданими уповноваженими особами відповідача показаннями, які вказують на пояснення пасажирів, дає підстави погодитися з позицією суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин мало місце регулярне спеціальне пасажирське перевезення, здійснення якого вимагало наявності у водія визначених ст. 39 Закону №2344-ІІІ документів. Крім того, указаною фотографією спростовується посилання позивача на те, що жодного пасажира в салоні автобуса не було.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що самі по собі показання посадових осіб контролюючого органу не можуть бути безумовним доказом вчинення позивачем порушення. Разом з тим, у спірному випадку показання свідків за своїм змістом узгоджуються з наявними у матеріалах справи іншими доказами, якими, як було зазначено вище, підтверджується здійснення цим транспортним засобом регулярних перевезень щоденно в один й той самий час принаймні у період з 04.10.2021 по 07.10.2021. Відтак, у цьому випадку висновок суду першої інстанції не суперечить позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 29.04.2020 по справі №161/5372/17, на чому помилково наголошував апелянт.
Посилання апеляційної скарги на неправильну оцінку судом першої інстанції наданого до матеріалів справи наряду-замовлення від 06.10.2021 №06.10.0001, яким, на думку позивача, підтверджується використання транспортного засобу 06.10.2021 не для перевезень пасажирів, а для технічного обслуговування, судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки здійснення ремонтних робіт у день проведення рейдової перевірки жодним чином не спростовує наведених вище висновків про те, що у цей же день мало місце використання транспортного засобу для здійснення регулярних спеціальних перевезень пасажирів.
З приводу аргументів апелянта про те, що акт перевірки від 06.10.2021 №292603 було складено за відсутності водія - ОСОБА_2 , судова колегія зазначає, що внесення в акт перевірки відомостей про водія, його посвідчення, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу було об`єктивно неможливим без участі водія, який мав у розпорядженні відповідні документи. Крім того, відмова від підписання акта перевірки фіксується відповідним записом посадової особи, що провела перевірку, у такому акті (п. 22 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567). І така відмова, як свідчить зміст акта перевірки від 06.10.2021 №292603 та було встановлено раніше, була зафіксована посадовими особами відповідача, що проводили перевірку. Будь-яких доказів на спростування цих обставин позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позову в цій справі.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді:                                                                                          І.О. Грибан

                                                                                                    Є.О. Сорочко