Справа № 353/735/23 
Провадження № 22-ц/4808/1426/23 
Головуючий у 1 інстанції МОТРУК Л. І. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Василишин Л.В., Максюти І.О.,
секретаря                Гудяк Х.М.
з участю         ОСОБА_1 його представника адвоката Голуба Г.С.
                       представника органу опіки та піклування Микитин Н.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Голуба Григорія Степановича на рішення Тлумацького районного суду від 04 жовтня 2023 року, ухвалене в складі судді Мотрука Л.І. в м. Тлумачі, повний текст складено 13 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини.
Позов мотивований тим, що сторони з 01.09.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.02.2019 року шлюб розірвано. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , яку рішенням залишено проживати з матір`ю. ОСОБА_2 має намір змінити місце свого проживання та переїхати в однокімнатну квартиру у АДРЕСА_1 , за місцем проживання теперішнього чоловіка, ОСОБА_4 , разом з сином та дочкою, де також проживають родичі її чоловіка. Вважає, що такі умови проживання можуть негативно вплинути на його дочку ОСОБА_5 та її психоемоційний стан, оскільки мати не зможе забезпечити дочці належні умови проживання, забезпечити належний рівень душевного, тілесного та інтелектуального розвитку. Також вона періодично залишає територію України і нещодавно повернулася з Республіки Польща та планує знову виїжджати за кордон на довготривалий термін. Дочка ОСОБА_5 не бажає покидати Україну, родичів, своїх друзів та однокласників. При цьому, вважає, що він зможе створити належний рівень життя дитини, забезпечити її матеріально, так як є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині, має належний рівень доходу. Просив визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем реєстрації батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .
Рішенням Тлумацького районного суду від 04 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду  представник ОСОБА_1  адвокат Голуб Г.С.  подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову посилаючись на те, що  судом допущено   порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, обгрунтованим є визначення проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем реєстрації батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 . Вказує, що мати має намір виїхати за кордон, при цьому дочка не бажає покидати Україну. Крім того, квартира в якій проживає її мати в Івано-Франківську є маленькою, однокімнатною та забезпечує дитині належні умови проживання для 12 річної дитини, в даній квартирі проживає також новий чоловік відповідачки та їхній спільний син, народжений у даному шлюбі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Голуб Г.С. підтримали доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.
Представник органу опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області Микитин Н.Я. не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.
ОСОБА_2   у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явилась у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які звились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею, як матір`ю, суду не надала, не заперечила щодо проживання дитини з батьком. Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір, та вказані обставини підлягають перевірці судом. Позивач на даний час перебуває на військові службі в зоні активних бойових дій у Донецькій області, а отже визначити місце проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 є неможливим, оскільки позивач за вищевказаною адресою не проживає.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, щоОСОБА_1 та ОСОБА_6 , перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2019 року в справі №344/11253/18, яке набрало законної сили 12 березня 2019 року (а.с. 17).
У шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.11.2012 року (а.с. 16).
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 лютого 2019 року у справі №344/11253/18 неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживанні з матір`ю, ОСОБА_6 .
Згідно повторного свідоцтва про народження серії  НОМЕР_2  від 04.12.2019 року у відповідачки народився син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в графі «Батько» вказано « ОСОБА_4 », а в графі «Мати» - « ОСОБА_6 » (а.с. 18).
Сина, ОСОБА_7 зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 8248 від 27.12.2019 року (а.с. 19).
04.06.2020 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 650, та ОСОБА_6 надано шлюбне прізвище « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 04.06.2020 року (а.с. 20).
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 , яка видана Братишівським старостинським округом №1 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 06.06.2023 року № 130 вбачається, що за адресою АДРЕСА_3 , не зареєстровані, але проживають ОСОБА_2 - заявниця; ОСОБА_3 - дочка; ОСОБА_7 - син; ОСОБА_9 - мати; ОСОБА_10 - вітчим; ОСОБА_11 - брат. Житловий будинок пригідний для проживання, збудований в 1974 році, цегляний, в якому розміщені 2 житлові кімнати, кухня та коридор. Будинок газифікований, пічне опалення, водопостачання з колодязя, санвузол відсутній. Загальна площа - 48.4 кв.м, в тому числі житлова площа - 36.5 кв.м, яка не відповідає до кількості членів сім`ї (а.с. 25).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та має наступний склад сім?ї згідно будинкової книги: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - заявник, мобілізований В ЗСУ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка, зареєстрована, але не проживає; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - мати дочки ОСОБА_5 , зареєстрована, але не проживає; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - брат, що підтверджується довідкою, яка видана Братишівським старостинським округом №1 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 06.06.2023 року № 127 (а.с. 24).
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , яка видана Братишівським старостинським округом №1 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 06.06.2023 року № 128 вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрований та проживає ОСОБА_1 - заявник; зареєстрований та проживає ОСОБА_12 - брат; зареєстрована, однак проживає за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_3 - дочка; зареєстрована, однак проживає за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_2 - мати дочки. Житловий будинок пригідний для проживання, збудований в 1983 році, цегляний, в якому розміщені 2 житлові кімнати, кухня та комора. Будинок газифікований, конвекторне опалення, водопостачання з колодязя, санвузол відсутній. Загальна площа - 70.2 кв.м, в тому числі житлова площа - 45.7 кв.м (а.с. 23).
Згідно копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) м. Івано-Франківськ від 28.04.2022 року № 105, ОСОБА_1 призначено на посаду кулеметника 2 відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони 4 батальйону охорони, ВОС-101627А (а.с. 21), якого загальна сума доходу за період з 01.12.2022 року по 31.05.2023 року складає 273717 грн 84 коп, що підтверджується довідкою виданою військовою частиною НОМЕР_4 АДРЕСА_4 від 12.06.2023 року № 350/484/1/4/54 (а.с. 22).
Згідно висновку органу опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 19 липня 2023 року вважає за доцільним визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 за місцем проживання з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . (а.с.40-42) 
Відтак, між  сторонами  виник  спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України  фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
У суді першої інстанції неповнолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 висловила думку про бажання проживати разом з двома батьками, з якими має добрі стосунки.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;    по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довела позивачка, що проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не довів, що проживання неповнолітньої дитини - дочки з матір`ю не відповідає її інтересам.
Оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
Суд першої інстанції встановив, що між сторонами існує особистий конфлікт, який негативно впливає на неповнолітню дочку.
Позивач на підтвердження позовних вимог надав лише висновок органу опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3   ІНФОРМАЦІЯ_2  з батьком ОСОБА_1 . 
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району  про доцільність визначення місця проживання   неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком, дійшов правильного висновку про недостатність вказаного висновку як доказу у справі, оскільки він складений на підставі лише пояснень обох батьків, згідно з яким підтверджено належні умови проживання дітей з батьком. Цей висновок взагалі не містить даних щодо намагання органу опіки та піклування провести опитування дітей або лише дочки сторін, крім того, у ньому не наведено підстав та аргументів, які саме інтереси малолітньої дитини враховано.
Ухвалюючи рішення по відмову у задоволенні позову про визначення проживання дитини з батьком, судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_1 на даний час перебуває на військові службі в зоні активних бойових дій у Донецькій області, а отже визначити місце проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 є неможливим, оскільки позивач за вищевказаною адресою не проживає. 
Відмова у визначенні місця проживання дитини з батьком не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки не позбавляє його батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_2 не забезпечила належних умов проживання дочки, оскільки не підтверджено належними доказами та спростовується матеріалами справи.
При цьому апеляційний суд зазначає, що проживання дитини з матірю не впливає на її взаємовідносини з батьком, оскільки не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).
Разом із цим, у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, встановивши, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, та правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування висновку органу опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 19 липня 2023 року, яким рекомендовано визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 за місцем проживання з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , оскільки суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Роз`яснити сторонам, що відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України), той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Голуба Григорія Степановича залишити без задоволення. Рішення Тлумацького районного суду від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено 22 грудня 2023 року.

Судді:                                                                В.Д.Фединяк
                                                                       Л.В.Василишин
                                                                       І.О.Максюта