ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4805/21  Номер провадження 22-ц/814/2448/23	Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Пікуля В.П., Дорош А.І.,
за участю секретаря : Філоненко О.В.,
представника відповідача – адвоката Гайтоти І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору позики,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни 
на рішення Київського районного суд м. Полтави від 29 червня 2022 року, -  
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 3000 доларів США.
Позов мотивований тим, що 02.08.2020 року між сторонами укладено договір позики у вигляді власноруч написаної відповідачем розписки, згідно якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 доларів США, які зобов`язувався повернути не пізніше 01.03.2021 року. Свої зобов`язання в добровільному порядку відповідач не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 червня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 02 серпня 2020 року в сумі 87 750 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.
Адвокат Гайтота І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невірну оцінку судом наявних у справі доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що порушення судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного рішення, з огляду на те, що відповідач та його представник не були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання. Зазначає, що відповідач з 23.03.2022 року по теперішній час приймає безпосередню участь у бойових діях, тому не міг бути належним чином повідомлений про час розгляду справи. У зв`язку з вказаною обставиною суд не мав права розглядати даний спір без письмової згоди всіх учасників справи.
Вказує, що суд не помилково дійшов висновку про існування між сторонами у справі відносин за договором позики, оскільки відповідач заперечує факт підписання ним розписки та отримання коштів. 
Відзив до суду не надходив.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. 
Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.
Сторона відповідача посилається на неналежне повідомлення судом першої інстанції про дату та час розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримав копію позовної заяви та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та був повідомлений про призначення справи до розгляду на 11.00 на 20.10.2021 року (а.с. 15, 59). Представником позивача подано відзив на позовну заяву (а.с. 20-25). За клопотанням сторони відповідача судом першої інстанції 08.11.2021 призначено у справі почеркознавчу експертизу (а.с. 33). На адресу представника позивача судом направлено рекомендований лист з повідомленням про надходження клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та можливість ознайомлення з ним в приміщенні суду. З даним клопотанням представник відповідача ознайомилась особисто 25.01.2022 в суді, що підтверджується її розпискою (а.с. 35). Рахунок для оплати вартості робіт за проведення експертизи було направлено відповідачу ОСОБА_2 безпосередньо експертною установою. В подальшому судом, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідача було викликано до суду в судові засідання 02.06.2022 та 29.06.2022 через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, так як поштові відправлення поверталися до суду у зв`язку з відсутністю адресата за даною адресою (а.с. 50, 57).
Доводи апеляційної скарги про те, що повідомлення через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України не можна вважати належним, так як позивач перебуває на службі в ЗСУ, колегія суддів відхиляє. У справі встановлено, що на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 04.10.2021 року інтереси відповідача у даній справи представляє його представник – адвокат Гайтота І.М., яка, відповідно до вимог ст. 131 ЦПК України, наділена безпосереднім обов`язком повідомити суд про місце знаходження відповідача та причини неявки до суду з клопотанням про визнання таких причин поважними. Також, з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку із проходженням відповідачем військової служби адвокат Гайтота І.М. так і сам відповідач ОСОБА_2 до суду не звертались.
Адвокат Гайтота І.М. та сам В`юн Є.О. були достовірно обізнані про розгляд даної справи судом, проте свій обов`язок перед судом, передбачений ст. 131 ЦПК України, не виконали. При цьому, судом першої інстанції було вжито всіх можливих заходів, передбачених законом, для належного повідомленням сторін у справі. 
У справі встановлено, що 02 серпня 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 3000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 01.03.2021р. 
Про наявність невиконаного зобов`язання свідчить оригінал розписки, наданий позивачем.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності у позивача оригіналу розписки свідчить про те, боргове зобов`язання відповідачем не виконано, тому існують правові підстави для стягнення з нього боргу в еквіваленті в гривні за офіційним курсом НБУ станом на час ухвалення рішення. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі № 753/19347/21.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 344/2924/18.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 757/4041/18.
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлено, що 02.08.2020  року сторони у справі уклали договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000 доларів США. На підтвердження вказаних обставин позичальник написав розписку (а.с. 4). З указаної розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачу суму боргу до 01.03.2021 року.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
ОСОБА_2 не виконав взяте на себе зобов`язання щодо повернення боргу у строк до 01.03.20121 року і на час розгляду справи зобов`язання також не виконане.
Суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що позивач на підтвердження позовних вимог надав оригінал боргової розписки. Написана відповідачем розписка містить прізвище, ім`я, по батькові позичальника та позикодавця, суму позики та строк повернення. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що позичальник не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позикодавця суми позики. Відповідач не спростував факт написання боргової розписки та не довів обставин, що свідчать про іншу правову природу відносин між сторонами. Заперечуючи факт написання боргової розписки, відповідач ухилявся від проведення призначеної судом за клопотанням його представника судово-почеркознавчої експертизи, не проявляв зацікавленості у вирішенні спору, не з`являвся у судові засідання та не надав будь-яких доказів на підтвердження відсутності договірних відносин з позивачем. 
Перебування відповідача на службі у ЗСУ з березня 2022 року саме по собі не є об`єктивною підставою не подання належних доказів до суду, так як клопотання експерта від 17.12.2021 про надання додаткових доказів для проведення експертизи та оплати її вартості було направлено відповідачу на його адресу ще до повномасштабного вторгнення росії в Україну та вступу відповідача до лав ЗСУ.
Доводи апеляційної скарги, що відповідач не підписував договір позики (розписку), тому між сторонами відсутні зобов`язання за вказаним правочином, не підтверджені належними та допустимими доказами, водночас, враховуючи зміст заявлених у справі вимог та надану позивачем розписку, то саме на відповідача покладено обов`язок спростування змісту вказаної розписки, проте ним всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України таких доказів до суду не подано.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції достовірно не встановив факт підписання відповідачем спірної розписки, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції було призначено судово-почеркознавчу експертизу та матеріали справи було направлено до  експертної установи, проте відповідачем клопотання про надання експериментальних зразків почерку та підпису, а також оплати вартості такої експертизи виконано не було. 
Колегія суддів звертає увагу, що до суду з позовом у цій справі позикодавець звернувся у вересні 2021року, у відповідача було достатньо часу для надання доказів з метою проведення почеркознавчої експертизи, так і для оплати її вартості. При цьому, сторони зобов`язані цікавитися відомим їм судовим провадженням з розумним проміжком часу.
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідношення. 
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 175/3509/19.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду, оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни -залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суд м. Полтави від 29 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16.10.2023.

Головуючий суддя                  Т.В. Одринська 

Судді                                          А.І. Дорош

В.П. Пікуль