ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року	Львів	Справа № 460/4015/23 пров. № А/857/9693/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій,
          
суддя у І інстанції                                                            Недашківська К.М.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               01 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ) №172350003274 від 03 жовтня 2022 року про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку; 
зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу з 26 вересня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 55 закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року до участі у справі залучено другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 460/4015/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до посвідчення ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджує той факт, що позивач станом на 01 січня1993 року проживав не менше 3 років, а тому позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку: початкова величина зменшення пенсійного віку 3 роки та 1 рік за 2 роки проживання, але не більше 6 років.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що пенсійний вік позивача підлягає зниженню на 6 років.
Одночасно суд зауважив, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідачем не заперечується, що страховий стаж позивача становить 23 роки 11 місяців 08 днів на момент подання заяви про призначення пенсії.
Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом не враховано те, що позивач не має права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
26 вересня 2022 року позивач подав заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
ГУ ПФУ в Одеській області 03 жовтня 2022 року прийняло рішення №172350003274 про відмову у призначенні пенсії на підставі відсутності необхідної кількості років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема станом на 01 січня 1993 року заявник проживав лише 2 роки 5 місяців 15 днів. При цьому пенсійний орган у своєму рішенні вказав, що загальний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 32 роки 2 місяці 20 днів, загальний страховий стаж становить 23 років 11 місяців 08 днів.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII).
Згідно із статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (стаття 11 Закону №796-ХІІ).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років відносяться до категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій;
Пунктом 2 частини 2 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсійний вік зменшується на 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково проживали у зоні радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.
Як слідує з матеріалів справи, пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з огляду на те, що станом на 01 січня 1993 року він не проживав (відпрацював) у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки. При цьому пенсійним органом зараховано періоди проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення: з 26 червня 1990 року по 31 грудня 1990 року, з 10 січня 1991 року по 06 березня 1992 року та з 10 березня 1992 року по 31 грудня 1992 року, всього 2 роки 5 місяців 15 днів.
Оскільки матеріали справи при їх розгляді судом першої інстанції не містили жодного документу, окрім посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення, додатково апеляційному суду позивачем додано такі документи:
довідка Сарненського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 100 від 05 вересня 2022 року про проходження ОСОБА_1 строкової військової служби в період з 21 червня 1988 року по 16 червня 1990 року;
довідка про реєстрацію місця проживання від 16 вересня 2022 року, видана виконавчим комітетом Дубровицьої міської ради, згідно якої позивач був зареєстрований та постійно проживав в селі Берестя у періоди: 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-20015 роки, 2016-2020 роки;
довідка № 905 від 13 жовтня 2022 року, видана Мирогощанським аграрним фаховим коледжом, про те, що ОСОБА_1 дійсно навчався в Мирогощанському радгоспі-технікумі на денній формі навчання з 01 вересня 1984 року по 31 березня 1988 року;
відомість про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 з 29 червня 1990 року по 31 грудня 1990 року в с. Кухітська Воля, Зарічненського району, Рівненської області, видано Зарічненською селищною радою Рівненської області;
довідка № 460/1 від 21 вересня 2022 року, видана виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, відповідно до якої ОСОБА_1 проживав і був зареєстрований в селі Лісове Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області з 10 січня 1991 року по 06 березня 1992 року;
довідка № 43 від 15 серпня 2022 року, видана ТзОВ «Агро-Зоря», про те, що ОСОБА_1 працював в колгоспі в період з 20 квітня 1988 року по 10 червня 1988 року та з 03 червня 1999 року по 31 березня 2009 року;
архівна довідка від 09 серпня 2022 року № 1426-04-01 про роботу ОСОБА_1 на Дубровицькій бавовнопрядильній фабриці у 1992-1997 роках;
архівна довідка від 09 серпня 2022 року № 1428-04-01 про роботу ОСОБА_1 у колгоспі «Полісся» з вересня 1990 року по грудень 1991 року;
архівна довідка від 24 серпня 2022 року № 1566-04-01 про прийняття ОСОБА_1 на посаду інженера по ТБ і ОП з виконанням обов`язків агронома по захисту в радгоспі «Озерський» (відповідно до наказу № 64 від 17 вересня1990 року).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 “Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP “Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” та “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” село Берестя Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Аналізуючи надані апеляційному суду документи, апеляційний суд вважає, що позивачем не підтверджено період проживання його в зоні гарантованого добровільного відселення до 26 червня 1990 року у зв`язку із проходження строкової військової служби у період з 21 червня 1988 року по 16 червня 1990 року поза межами зони гарантованого добровільного відселення (відповідно до довідки Сарненського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 100 від 05 вересня 2022 року).
Відтак, апеляційний суд погоджується із доводами скаржника, що станом на 01 січня 1993 року період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення становив менше трьох років.
Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних доказів факту постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову відмовити повністю. 
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 460/4015/23 скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк