ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6595/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б., 
суддів:                               Беспалова О.О., 
                                        Сорочко Є.О.
при секретарі судового засідання Зіньковській Ю.В.
за участю учасників судового процесу:
позивача (апелянт): Буяло Н.А.;
представника позивача: Пищенко Є.Ю.;
від відповідача: Кшемінська Ю.І., Лиманюк О.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №70 від 20.04.2022 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №88 о/с від 13.05.2022 в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), ОСОБА_1 , інспектора сектору адміністративної практики Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області;
- поновити на службі ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору адміністративної практики Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10000,00 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що до моменту її звільнення зі служби в поліції вона працювала на посаді інспектора сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГУНП в Київській області та станом на дату початку воєнної агресії російської федерації проти України 24.02.2022 вона перебувала у щорічній відпустці та знаходилась в м.Харків зі своєю малолітньою дитиною. Позивачка повідомила, що керуючись положеннями наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190, нею було подано рапорт до відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 про проходження служби за місцем знаходження (перебування), оскільки позивачка на той час ще перебувала у м.Харків. Так, у період з 07.03.2022 по 10.04.2022 ОСОБА_1 проходила службу у вказаному відділі поліції. Позивачка зазначає, що 08.04.2022 їй зателефонували з відділу кадрового забезпечення   ГУ НП в Київській області та повідомили про необхідність прибуття до місця несення служби 11.04.2022, на що ОСОБА_1 повідомила про наявність об`єктивних причин (постійні обстріли в місті Харкові), що створюють загрозу для життя та здоров`я, та які унеможливлюють її прибуття до відповідного місця служби. Позивачка зауважує, що вона постійно підтримувала зв`язок з керівництвом та повідомляла про обстановку у м.Харкові. Позивачка стверджує, що 11.04.2022 вона повідомила свого керівника майора поліції ОСОБА_2 про неможливість прибуття до місця несення служби, у зв`язку з небезпечною для життя та здоров`я ситуацією в місті Харкові та відсутністю безпечного маршруту виїзду з міста, відсутністю евакуаційних коридорів та транспорту для виїзду. Крім того, позивачка зауважує, що у неї не було з ким залишити в місті Харкові малолітню доньку. Також позивачка зазначає, що з 10.04.2022 погіршився стан здоров`я її доньки (піднялася температура), у зв`язку з чим ОСОБА_1 було надано довідку на підтвердження тимчасової непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною. Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №88 о/с від 13.05.2022 позивачку було звільнено зі служби в поліції на підставі висновків службового розслідування про невихід ОСОБА_1 на службу без поважних причин у період з 11.04.2022 по 13.04.2022. Позивачка не погоджується з висновками службового розслідування щодо вчинення нею дисциплінарного проступку, вважає їх хибними, оскільки вона не мала можливості прибути до місця служби через постійні   обстріли в м. Харків та відсутність   відповідного транспортного сполучення. Також позивачка зауважила, що відповідачем було порушено порядок проведення службового розслідування, оскільки відповідач не повідомив ОСОБА_1 про призначення щодо неї службової перевірки та не відібрав у неї пояснень щодо обставин перевірки.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що умовою звільнення - є беззаперечне доведення факту умисного порушення поліцейським присяги та правомірно проведене щодо нього службове розслідування. Апелянт наполягає на тому, що відповідачем не дотримано процедуру проведення службового розслідування, а висновки останнього є необґрунтованими. Пояснила, що на момент повномасштабного вторгнення апелянт разом з малолітньою дитиною перебувала у м. Харкові та не мала об`єктивної можливості прибути за місцем несення служби. Апелянт акцентує увагу на тому, що не покидала місце служби, а перебувала у відпустці, з якої її не відкликали. Також, стверджує, що перебувала на зв`язку з керівництвом, стала на облік у найближчому відділенні поліції та постійно перебувала у одній з найгарячіших точок України, під обстрілами, тож порушень Присяги, чи дій, які б підривали авторитет поліції - не вчиняла. Вказані докази не були прийняті судом до уваги, не досліджувалися в повному обсязі в сукупності з іншими доказами. Рішення суду ґрунтувалося лише на встановленні факту відсутності апелянта на службі в період з 11.04.2022 по 13.04.2022 і як наслідок правильності застосування дисциплінарного стягнення, не залежно від порушень процедурних питань проведення службового розслідування.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційних вимог апелянта. Зазначив, що підставою для звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції стало встановлення за результатом проведеного службового розслідування обставин порушення нею дисципліни, які   виразились у невиході на службу у період з 11.04.2022 по 13.04.2022. Також, відповідач акцентує увагу на специфіці проходження служби в поліції, яка вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Відповідач наголошує, що Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. У свою чергу, невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Позивач та її представник в судовому засіданні наполягали на тому, що відповідачем було порушено процедуру проведення службового розслідування, що є самостійною підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів.
Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі. 
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 з 30.08.2010 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ; з 07.11.2015 по 16.05.2022 - в органах Національної поліції (т.1, а.с.239-249).
20.04.2022 Головним управлінням Національної поліції в Київській області було прийнято наказ № 70 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області", яким за порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 №2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 "Про переведення особистого складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності", які виразилися у недотриманні положень Конституції та Законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 11 по 12.04.2022 для виконання завдань, пов`язаних із забезпеченням публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, інспектора сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.
Пунктом 2 вказаного наказу визначено прогулами час невиходу на службу без поважних причин (т.1, а.с.183-184).
На підставі вказаного наказу Головним управлінням Національної поліції в Київській області прийнято наказ від 13.05.2022 № 88 о/с "По особовому складу", яким старшого лейтенанта ОСОБА_1 (0054991), інспектора сектору адміністративної практики Бучанського районного управління поліції, звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 16.05.2022 (т.1, а.с.186-189).
Вважаючи вищезазначений наказ відповідача протиправним, а звільнення - незаконним, позивачка звернувся до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що під час прийняття оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Статтею 18 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.   Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
При цьому, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 1 та 2 ст. 19 Закону № 580-VIII).
Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з ч. 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. 
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Так, за визначенням ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана;   4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Згідно зі ст. ст. 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку. У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку. Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Судом першої інстанції встановлено, що начальник Бучанського РУП ГУ НП в Київській області полковник поліції Андрій Ткач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Київській області генерала поліції третього рангу Андрія Нєбитова з доповідною запискою, в якій повідомив, що у порушення вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" інспектор сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не прибула на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу (т.1, а.с.154-155).
14.04.2022 Головним управлінням Національної поліції в Київській області було прийнято наказ № 351 "Про призначення службового розслідування", яким призначено службове розслідування за інформацією, викладеною у доповідній записці начальника Бучанського РУП ГУНП в Київській області полковника поліції ОСОБА_3 про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразилися у порушенні вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію".
Пунктом 2 вказаного наказу встановлено для проведення службового розслідування створити дисциплінарну комісію у складі: голови заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Бучанського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_4 ; членів комісії: т.в.о. заступника начальника відділу підтримки управління головної інспекції ГУНП в Київській області майора поліції Бойка С.С.; інспектора сектору кадрового забезпечення Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції Мельнікову Ю.Ю. (т.1, а.с.152-153).
З матеріалів справи вбачається, що дисциплінарною комісією було проведено службове розслідування за інформацією, викладеною у вищевказаній доповідній записці, за результатами якого складено висновок від 18.04.2022, затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Київській області генералом поліції третього рангу Нєбитовим Андрієм (т.1, а.с.170-182).
У вказаному висновку зазначено, що до керівництва Головного управління надійшли доповідна записка начальника Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області полковника поліції Ткача А.А. про можливі неправомірні дії окремих працівників зазначеного підрозділу, які виразилися у порушенні вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" та безпідставному невиході на службу.
У ході проведення службового розслідування встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.
Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" особовий склад Головного управління Національної поліції   в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.
Комісія зазначила, що на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу або інших визначених місць для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам не прибула інспектор сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 .
По даному факту за вих. №662/109/1400/22 від 13.04.2022 у Бучанському РУП ГУ було складено акт про не вихід на службу з 11 по 13.03.2022 щодо ОСОБА_1 .
У висновку вказано, що у ході проведення службового розслідування опитаний заступник начальника відділу поліції - начальник сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_5 пояснив, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.
Окрім    того, відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.
Станом на 08.03.2022 ОСОБА_5 тимчасово виконував обов`язки начальника відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області.
Опитаний начальник сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГУПН в Київській області майор поліції ОСОБА_2 повідомив, що у 11 по 12.04.2022 інспектор сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції Буяло Н.А. на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу та інших визначених місцях не прибула, повідомивши по мобільному телефону, що не має змоги звернутися, оскільки перебуває в Харківській області з малолітньою дитиною.
Починаючи з 13.04.2022 ОСОБА_1 перебуває на лікарняному по догляду за дитиною та повернутися до місця дислокації   підрозділу не має можливості.
В телефонній розмові опитана ОСОБА_1 пояснила, що з 17.02.2021 перебуває на посаді інспектора сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГКНП в Київській області (внутрішнім наказом була відряджена до відділу поліції №2 цього ж управління, для виконання функціональних обов`язків).
У лютому 2022 року ОСОБА_1 перебувала у черговій щорічній відпустці за 2022 рік, яку проводила за межами Київської області, а саме: в Харківській області.
Змоги повернутися до місця дислокації несення служби, а саме: до відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУПН в Київській області (м. Ірпінь, вул.Мінеральна, 7-А) не представлялося можливим, оскільки на території вказаної області проходили бойові дії.
Наказом Національної поліції України від 10.03.2022 №190 було визначено, що поліцейські, які перебувають поза межами несення служби, протягом 1 доби повинні прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік.
10.03.2022 ОСОБА_1 зареєструвалася у ВП №2 Харківської області, оскільки мала підставу для постановки на облік, а саме: п.1 пп.2 вищевказаного наказу: поліцейські, які   виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні, яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали, з метою супроводу дітей в евакуації, та чоловіки (дружина) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби   цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби.
Наказ № 190 Національної поліції України втратив чинність, оскільки набув чинності наказ Національної поліції України від 07.04.2022 № 239 про те, що поліцейські, які перебували поза місцем несення служби та прибули до найближчого органу поліції   для реєстрації та постановки на облік повинні протягом 1 доби, починаючи з 11.04.2022 повернутися до місця несення служби, оскільки Київ та Київська область не підпадали під цей наказ.
В Харківській області, почалися інтенсивні бойові дії, у зв`язку із військовою агресією російської   федерації проти України, змоги виїхати з малолітньою дитиною та повернутися до місця дислокації підрозділу не мала.
Починаючи з 13.04.2022 ОСОБА_1 перебуває на лікарняному, довідка від КНП "Міська дитяча поліклініка №14" Харківської   міської ради.
Опитаний заступник начальника Бучанського РУП ГУПН в Київській області   підполковник поліції ОСОБА_6 вважає, що у порушення вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу або інших визначених місцях для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів   із забезпечення публічного порядку та безпеки   в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам не прибула інспектор сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГУНП в Київській області   старший лейтенант ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 було неодноразово повідомлено та попереджено про необхідність з`явитися за місцем роботи для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання   допомоги цивільним особам.
ОСОБА_1 відмовилася прибути до місця дислокації Бучанського РУП ГУНП в Київській області (м.Боярка, вул.Хрещатик, 88).
У той же час, як встановлено у ході проведення службового розслідування, ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління від 04.02.2022 №29 о/с з 14.02.2022 по 22.02.2022 перебувала у щорічній відпустці за 2022 рік, що фактично зобов`язувало та надавало можливість останній 23.02.2022 прибути на своє робоче місце у Бучанській РУП ГУНП в Київській області, однак ОСОБА_1 до підрозділу не прибула.
Надалі, враховуючи те, що 24.02.2022 на території України було введено військовий стан, керівництвом управління поліції було прийнято рішення щодо надання можливості поліцейським, які знаходились поза межами Київського гарнізону прибути до підрозділів, однак, як слідує з матеріалів службового розслідування ОСОБА_1 це проігнорувала та постійно у телефонному режимі повідомляючи, що з дня на день повертається для виконання своїх службових обов`язків, вводила керівництво в оману.
Крім того, відповідно до інформації, зазначено на офіційному сайті АТ "Укрзалізниця" (посилання: https://www.uz.gov.ua/) з м.Харків до інших регіонів України 11.04.2022 по 12.04.2022 курсували евакуаційні залізничні рейси, що знову ж таки надавало можливість ОСОБА_1 прибути до Бучанського РУП ГУНП в Київській області для виконання службових обов`язків, однак остання таку можливість будучи працівником правоохоронного органу, робота якого націлена на забезпечення публічного порядку і безпеки, надання допомоги цивільним особам тим паче під час дії воєнного стану, не використала.
Таким чином, аналізуючи вказане у дисциплінарної комісії виникли сумніви щодо спроб чи бажання ОСОБА_1 прибути на роботу, про які остання у телефонних розмовах повідомляла керівництву Бучанського РУП   ГУПН в Київській області.
У висновку вказано про підтвердження інформації, викладеної у доповідній записці начальника Бучанського РУП ГУПН в Київській області полковника ОСОБА_3 , про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразилися у порушенні вимог статті 64 Закону України "Про Національну поліцію".
Комісія дійшла висновку, що за порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 за №2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179,   наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності", які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 11 по 12.04.2022 для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, інспектора сектору адміністративної практики Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції Буяло Наталію Андріївну слід звільнити зі служби в поліції, а час її невиходу на службу без поважних причин визнати прогулами.
Позивач акцентує увагу на тому, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не було взято до уваги об`єктивні причини, які унеможливлювали своєчасне прибуття останньої до місця несення служби, такі як: відсутність транспортного сполучення, хвороба дитини, відсутність сторонньої допомоги, постійні обстріли міста Харків. Указані обставини, на думку позивача, також не досліджені судом першої інстанції. Крім того, позивач наполягала на тому, що до 28.02.2022 остання перебувала у відпустці, з якої її не було відкликано.
Надаючи правову оцінку доводам позивача та обставинам, зафіксованим у висновку службового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка у період з 14.02.2022 по 22.02.2022   перебувала у щорічній черговій відпустці за 2021 рік, що підтверджується довідкою Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.09.2022 № 84 (т. 1, а.с. 199) та витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 04.02.2022 № 29 о/с (т.1, а.с. 198).
Таким чином, доводи позивачки про те, що остання перебувала у щорічній відпустці до 28.02.2022 не підтверджуються жодним доказом та спростовуються матеріалами справи.
У свою чергу, указані обставини свідчать про те, що 23.02.2022 позивач повинна була перебувати за місцем несення служби.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російською федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан строком на 30 діб.
У подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022   продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності (т.1, а.с.214-217).
Згідно з пунктом 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, встановлено протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме: 
- поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення );
- поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;
- поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька) (т.1, а.с.218).
07.04.2022 Національною поліцією України було прийнято наказ № 239 "Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану", пунктом 2 якого визначено, що поліцейські, які не відносяться до категорії, визначеної пунктом 1 наказу, зобов`язані прибути до органу поліції за місцем несення служби 11.04.2022
Керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України у рані неприбуття поліцейських до місць постійного несення служби у визначений термін, доручено забезпечити вжиття невідкладних заходів щодо встановлення причин та обставин, що унеможливлюють їх прибуття, та у разі їх відсутності вживати до них заходів реагування відповідно до законодавства України.
Пунктом 5 вказаного наказу визнано таким, що втратив чинність наказ Національної поліції України від 10.03.2022 №190 "Про деякі питання походження служби поліцейським на період дії воєнного стану".
Частинами 1 та 3 статті 24 Закону №580 установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.
Матеріалами справи підтверджується, що 10.03.2022 ОСОБА_1 зареєструвалася у ВП № 2 Харківської області, оскільки мала підставу для постановки на облік, а саме: п.1 пп.2 вищевказаного наказу: поліцейські, які   виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні, яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали, з метою супроводу дітей в евакуації, та чоловіки (дружина) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби   цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби.
Починаючи з 13.04.2022 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, про що свідчить довідка від КНП "Міська дитяча поліклініка №14" Харківської   міської ради.
У висновку службового розслідування вказано, що ОСОБА_1 було неодноразово повідомлено та попереджено про необхідність з`явитися за місцем роботи для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання   допомоги цивільним особам. Проте, позивачка відмовилася від прибуття до місця несення служби.
Судом першої інстанції встановлено, що під час перебування в м. Харкові позивачка була підпорядкована Головному управлінню Національної поліції в Харківській області та направлена для проходження служби до відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області з 07.03.2022 по 11.04.2022, що підтверджується листом Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.10.2022 № 114азвс/119-12/01-2022 (т .2, а.с. 67).
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 11.04.2022 № 532   припинено підпорядкування та направлено до постійного місця несення служби по Харківському районному управлінню поліції № 2 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору адміністративної практики Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області з 11.04.2022 (т.1, а.с.67-68).
З матеріалів справи вбачається, що комісією у складі начальника Бучанського РУП ГУПН в Київській області полковника ОСОБА_3 , заступника начальника Бучанського РУП ГУПН в Київській області підполковника поліції Микитенка Р.Л. та т.в.о. заступника начальника відділу підтримки управління головної інспекції ГУНП в Київській області майора Бойко С.С. було складено акт від 13.04.2022 вих.№622/109/1400/22 про не прибуття ОСОБА_1 на робоче місце ( АДРЕСА_1 ) у період з 11 по 13.04.2022 (т.1, а.с.157).
Судом першої інстанції були допитані в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.
Свідок ОСОБА_3 повідомив, що він займає посаду начальника Бучанського районного управління поліції ГУПН в Київській області. Свідок пояснив, що з 23.02.2022 був введений особливий (посилений) режим несення служби в полії. ОСОБА_1 відповідно до наказу Національної поліції України від 10.03.2012 № 190 мала право зареєструватися в іншому підрозділу Національної поліції. Проте з прийняттям Національною поліцією України наказу від 07.04.2022 № 239 списки таких осіб були змінені, і позивачка до них вже не належала. Свідок повідомив, що ОСОБА_1 у період з 11.04.2022 по 13.04.2022 на службу не вийшла. В подальшому було з`ясовано, що з 13.04.2022 позивачка перебувала на лікарняному по догляду за хворою дитиною. За позивачкою рахувався прогул у період з 11.04.2022 по 13.04.2022. Свідок повідомив, що його проінформували про те, що ОСОБА_1 було доведено до відома про необхідність виходу на роботу. ОСОБА_3 вважає, що при бажанні позивачка могла повернутися до місця несення служби, оскільки були інші співробітник поліції, які повернулися з м.Харків до місця несення служби.
Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_6 , який займає посаду заступника начальника Бучанського районного районного управління поліції ГУПН в Київській області, повідомив, що з прийняттям Національною поліцією України наказу від 07.04.2022 №239 на позивачку був покладений обов`язок повернутися до місця несення служби. Свідок зазначив, що співробітник Головного управління Національної поліції в Київській області телефонував позивачці та повідомив про необхідність повернення до місця несення служби. Безпосередній керівник позивачки, ОСОБА_2 , також телефонував ОСОБА_1 . Водночас, позивачка не прибула до місця несення служби, внаслідок чого був складений акт відсутності її на робочому місці.
Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_2 , який займає посаду начальника сектору адміністративної практики Бучанського районного районного управління поліції ГУПН в Київській області, повідомив, що він є безпосереднім керівником ОСОБА_1 . Свідок зазначив, що перед вторгненням Російської Федерації на територію України ОСОБА_1 перебувала у Харківській області. Свідок зауважив, що він особисто телефонував позивачці приблизно 09.04.2022 та повідомив їй про необхідність   з`явитися до місця несення служби. Проте, ОСОБА_1 повідомила про неможливість виїхати з Харківської області через обстріли та хворобу дитини. 
Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_4 , який займає посаду заступника начальника Бучанського районного районного управління поліції ГУПН в Київській області, повідомив, що він був членом комісії з проведення службового розслідування щодо позивачки. Свідок зазначив, ОСОБА_2 у його присутності телефонував ОСОБА_1 з приводу необхідності її повернення до місця несення служби. ОСОБА_1 повідомила про неможливість виїзду з м.Харків через обстріли. Свідок вважає, що позивачка могла повернутися до місця несення служби, оскільки були евакуаційні шляхи повернення. 
Апелянт наполягала на тому, що виконання вимог наказу Національної поліції України  від 07.04.2022 № 239 "Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану" становило загрозу її життю та життю її дитини, і вона не мала об`єктивної можливості не тільки виїхати з міста Харкова, а і безпечно добратись до залізничного вокзалу.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Харківської міської ради:
1)   з 27.03.2022 АТ "Укрзалізниця" запроваджено стабільний графік курсування з Харкова таких евакуаційних поїздів:
- 3:46 - №114/113 Лиман - Львів;
- 3:46 - №142/141 Лиман - Львів;
- 5:40 - №114/113 Львів - Лиман;
- 12:06 - №45/46 Краматорськ - Ужгород;
- 15:09 - №15/16 Харків-Пас. - Рахів;
- 15:09 - №17/18 Харків-Пас. - Ужгород;
- 19:27 - №795/796 Харків-Пас. - Дніпро;
- 20:15 - №21/22 Харків-Пас. - Трускавець;
- 20:35 - №138/137 Лиман - Хмельницький;
- 21:08 - №1/2 Краматорськ - Івано-Франківськ;
- 21:43 - 8/7 Харків-Пас. - Одеса-Головна;
-22:11-№90/89 Краматорськ - Одеса-Головна (посилання: https://www.city.kharkov.ua/uk/news/-50153.html).
2) з 2 квітня АТ «Укрзалізниця» призначає новий поїзд №21/22 сполученням Харків - Трускавець, який   відправлятиметься з Харкова о 20:15 і прибуватиме до Трускавця о 14:33. У зворотному напрямку - виїжджати з Трускавця о 16:00 та прибувати до Харкова о 10:48   (посилання: https://www.city.kharkov.ua/uk/news/ukrzaliznitsya-priznachila-noviy-poizd-z-kharkova-ta-vidnovila-prodazh-kvitkiv-50241.html).
Згідно з відомостями з веб-сайту АТ "Укрзалізниця"   (посилання: https://uz.gov.ua/passengers/timetable/?station=22000&by_station=1) однією із зупинок поїздів за вищевказаними маршрутами є станція "Київ-Пасажирський".
Крім того, у квітні 2022 року транспортне сполучення між м.Київ та іншими населеними пунктами Київської області (у т.ч. м.Боярка) було відновлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження позивачки про неможливість прибуття з м. Харків до місця несення служби (м.Боярка) через відсутність транспортного сполучення, є непереконливими, оскільки у березні-квітні 2022 року проводилась евакуація з населених пунктів Київської області, цивільного населення з міста Харкова та Харківської області.
Також, колегія суддів звертає увагу, що 08.04.2022 позивачці було достовірно про існування наказу Національної поліції України  від 07.04.2022 № 239 "Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану", про що остання особисто зазначала у скарзі (т. 1, а.с. 22-24), відповідно позивач була проінформована про покладений на неї обов`язок повернутися до місця несення служби.
Поряд з цим, у строк до 11.04.2022 позивач не прибула до місця несення служби.
Апеляційний суд враховує, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про існування у позивачки наміру продовжувати службу в поліції, зокрема, вчинення нею активних дій щодо повідомлення свого безпосереднього керівництва про неможливість своєчасно прибути за місцем несення служби, подання рапортів про надання відпустки/переведення за місцезнаходженням тощо. 
Колегія суддів звертає увагу, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 по справі № 815/4478/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88062004).
Суд вважає за необхідне зазначити про те, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.
Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та органів поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Отже під вчинками, що дискредитують звання працівника Національної поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.
З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.
Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.
Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81431280).
Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 по справі №815/4463/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76889399) сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява № 63235/00).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.01.2012 у справі "Горовенки та Бугара проти України" зазначив, що уряди та правоохоронні органи забезпечують те, щоб усі посадові особи з підтримання правопорядку мали відповідні моральні, фізичні та психологічні якості для ефективного виконання своїх функцій і проходили безперервну та ретельну професійну підготовку. Необхідно періодично здійснювати перевірку їхньої придатності для виконання таких функцій. Суд повторив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 17.06.2008 у справі "Абдулла Їлмаз проти Туреччини").
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Застосування дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічний правовий висновок здійснено Верховним Судом у постанові від 21.09.2018 у справі № 824/227/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76615256).
Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №814/2530/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 91571566) зазначив, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.
Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81046498) вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:
- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;
- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;
- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 не прибула на робоче місце для несення служби за місцем дислокації відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області та була відсутня на роботі у період з 11.04.2022 по 13.04.2022.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт допущення позивачкою дисциплінарного проступку у вигляді безпідставного невиходу на роботу за місцем несення служби під час посиленого режиму у період з 11 по 12 квітня 2022 року, будучи при цьому проінформованою кадровою службою про необхідність повернення до м. Боярка.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така поведінка позивачки безумовно підриває авторитет поліції, формує негативну думку у населення про поліцію та дискредитує звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивачки та недотримання нею вимог законодавства, а також присяги працівника поліції і посадових обов`язків.
Судом першої інстанції було встановлено, що позивачку дійсно не було повідомлено про проведення щодо неї службового розслідування та відповідно, не відібрано у неї письмових пояснень.
Поряд з цим, колегія суддів вважає, що вказані обставини не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваних наказів, з огляду на наступне.
Так, п. 7 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України передбачає, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.
Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:
одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;
одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;
отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.
Таким чином, одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування є одним з етапів зібрання та перевірки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Тобто, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.
Колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що навіть за умови порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, а також інших процедурних питань, які не були дотримані відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу, не може потягнути за собою безумовне скасування оскаржуваних наказів, за умови наявності факту вчиненого дисциплінарного проступку.
Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 826/9858/18.
Пунктом 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення зі служби в поліції.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580, встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
З огляду на події, які мали місце у період починаючи з 24.02.2022, оцінюючи обставини, викладені у висновку службового розслідування, зміст документів, наявних в матеріалах службового розслідування та вказані вище правові норми, суд першої інстанції правильно виснував, що в діях позивача наявні ознаки вчинення порушення, як службової дисципліни, так і Присяги поліцейського, що є порушенням статей 3, 8, 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Дисциплінарний проступок позивачки виявився у скоєнні нею вчинку, що дискредитує звання поліцейського Національної поліції України, у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчинення дій несумісних з вимогами, що пред`являються до особи, яка перебуває на службі в поліції в частині дотримання службової дисципліни.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок службового розслідування, який був сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, є співмірним до вчиненого проступку. 
Судом першої інстанції встановлено, а позивачем не заперечується  відсутності останньої на службі в робочий час в період воєнного стану в Державі, а відтак, висновок відповідача про неприбуття на службу без поважних причин позивача з 11.04.2023 по 12.04.2023 є обґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що відповідач належним чином довів суду правомірність звільнення позивачки відповідно до вимог законодавства, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо посилання позивача на те, що вона піклувалась про родину, колегія   суддів не приймає до уваги, оскільки, позивач, як працівник поліції зобов`язаний піклуватися та підтримувати та надавати допомогу громадянам, які перебували в місті, а не обмежуватися власною сім`єю. 
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          Є.О. Сорочко

Повний текст постанови складено 20.12.2023.