Справа № 161/685/23 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/696/23  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 жовтня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Черняк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що з 2008 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06 лютого 2018 року. 
Позивачка також зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року у справі № 161/17276/18 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішення, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
У судове засідання сторони не з?явилися.
Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційному суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з?явилася, хоча була повідомлена про розгляд справи о 09 годині 30 хвилин 17 жовтня 2023 року за допомогою засобів зв?язку.
При цьому слід зазначити, що ця справа призначалася до розгляду тричі – на 09 годину 07 вересня 2023 року, на 15 годину 26 вересня 2023 року і на 09 годину 30 хвилин 17 жовтня 2023 року.
Позивачка ОСОБА_1 жодного разу в судове засідання не з?явилася, хоча апеляційним судом тричі за вказаною самою позивачкою адресою направлялись судові повістки про виклик, а тому апеляційний суд розглянув справу за відсутності позивачки ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 .
Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для зміни способу стягнення аліментів не має.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
За матеріалами справи судом установлено, що позивачка і відповідач з 2008 року перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року (а. с. 6).
У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 (а. с. 5).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року у справі № 161/17276/18 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 7, 8).
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.  Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.  Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Як передбачено статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.  Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  інші обставини, що мають істотне значення.  Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).
Згідно із частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, ОСОБА_1 зазначала, що вона бажає, щоб аліменти на утримання сина стягувалися в частці від доходу відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.  Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, за положеннями статті 192 СК України розмір аліментів може бути зменшено або збільшено у разі зміни матеріального або сімейного стану, поліпшення або погіршення здоров?я платника або одержувача аліментів.
Проте позивачка всупереч зазначених норм закону не надала суду будь-яких доказів щодо покращення матеріального стану відповідача або щодо погіршення її матеріального стану, зазначивши у своїй позовній заяві, що вона бажає, щоб аліменти на утримання сина стягувались у частці від доходу відповідача.
Натомість відповідач ОСОБА_2 подав суду першої інстанції заяву, в якій зазначав, що він заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки він не працює і у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 . До цієї заяви відповідач додав копію свідоцтва про народження сина – ОСОБА_6 і відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків (а. с. 21 -24).
Так згідно із відомостями із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 04 лютого 2023 року ОСОБА_2 за період 1 квартал 2022 року - 1 квартал 2023 року не отримував будь-якого доходу (а. с. 24), а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги позивачки про те, що зазначені відомості не підтверджують тих обставин, що відповідач не працює.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.        
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді