ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7677/23 Справа № 199/3575/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А.М. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитними договорами, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Івеструм» та відповідачем було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №25848-12/2021, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 5600 грн. строком на 30 днів, зобов`язавшись повернути його в порядку, строки та на умовах, визначених кредитним договором. В подальшому на підставі договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач свої кредитні зобов`язання не виконав належним чином, внаслідок чого в нього станом на 31 березня 2023 року утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 12454,4 грн., з яких: 5600 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 6854,4 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.
14 січня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна установа» та відповідачем було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №3564305493/763826, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 6000 гривень строком на 30 днів, зобов`язавшись повернути кредит в порядку, строки та на умовах, визначених цим електронним кредитним договором. В подальшому на підставі договору факторингу №12082022 від 12 серпня 2022 року позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаним електронним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач свої кредитні зобов`язання не виконав належним чином, внаслідок чого в нього станом на 31 березня 2023 року утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 13875 грн., з яких: 6000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 7875 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.
24 січня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено в електронній формі договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0507766345/1 від 24 січня 2022 року, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 2000 гривень строком на 12 місяців, зобов`язавшись його повернути до 23 січня 2023 року, сплативши проценти за користування кредитом та інші обов`язкові платежі. В подальшому на підставі договору факторингу №24/11-22/2 від 24 листопада 2022 року позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаним електронним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач свої кредитні зобов`язання не виконав належним чином, внаслідок чого в нього станом на 31 березня 2023 року утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 9805 грн., з яких: 2000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 7805 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.
Всупереч умовам Кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаними кредитними договорами.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №25848-12/2021 від 29 грудня 2021 року станом на 31 березня 2023 року в загальному розмірі 12454,4 грн., з яких: 5600 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 6854,4 гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом; заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №3564305493/763826 від 14 січня 2022 року станом на 31 березня 2023 року в загальному розмірі 13875 грн., з яких: 6000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 7875 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; заборгованість за договором про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0507766345/1 від 24 січня 2022 року станом на 31 березня 2023 року в загальному розмірі 9805 грн., з яких: 2000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 7805 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом.
Рішення суду мотивоване тим, що встановленим є факт невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань по поверненню кредитних коштів, а тому позовні вимоги як обґрунтовані та доведені підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що він жодних повідомлень про відступлення права вимоги за кредитними договорами не отримував, а тому не має зобов`язань перед Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
15 вересня 2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення. А рішення без змін. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №25848-12/2021, за умовами якого відповідач отримав у безготівковій формі на банківську картку кредит в розмірі 5600 грн. строком на 30 днів, зобов`язавшись його повернути до 27 січня 2022 року, сплативши за користування кредитом 292% річних від суми кредиту, а також інші обов`язкові платежі. 
Згідно п.2.5 договору про надання фінансового кредиту обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Пунктом 4.3 договору про надання фінансового кредиту у разі, якщо позичальник не повернув кредит в строк, зазначений у п.1.2 (30 днів) та/або в додатку до цього договору, проценти, передбачені п.1.3 цього договору (292% річних) продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.
26 січня 2022 року на підставі заявки відповідача про відстрочення виконання зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту між тими ж вищевказаним сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору про надання фінансового кредиту №25848-12/2021 від 29 грудня 2021 року. За умовами такої додаткової угоди змінено графік розрахунків за договором, а саме сторони домовились відстрочити виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором на 30 днів, тобто до 24 лютого 2022 року, визначено суму заборгованості в розмірі 6899,20 грн.
Встановлено, що позичальник належним чином свої договірні зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №25848-12/2021 від 29 грудня 2021 року не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за цим кредитним станом на 13 січня 2023 року в загальному розмірі 12454,4 грн., з яких: 5600 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 6854,4 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості.
13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм», як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, укладено договір факторингу №13012023, за умовами якого позивач набув належних первісному кредиторові прав вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №25848-12/2021 від 29 грудня 2021 року, а саме права на стягнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на момент укладення означеного договору відступлення прав вимоги становив ті ж самі 12454,4 грн. Викладені обставини підтверджуються копією договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників, розрахунком заборгованості.
Встановлено, що 14 січня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №3564305493/763826. З боку відповідача договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами вказаного кредитного договору (п.п.1.1-1.4, 2.1) відповідач отримав в безготівковій формі на картку кредит в розмірі 6000 гривень строком на 30 днів, зобов`язавшись його повернути згідно графіку платежів до 12 лютого 2022 року, сплативши 456,25% річних від суми кредиту, а також інші обов`язкові платежі. Викладені обставини підтверджуються копією договору з додатком, паспортом споживчого кредиту.
Згідно п.2.4 договору про надання фінансового кредиту обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Пунктом 4.3 договору про надання фінансового кредиту у разі, якщо позичальник не повернув кредит в строк, зазначений у п.1.2 (30 днів) та/або в додатку до цього договору, проценти, передбачені п.1.3 цього договору (456,25% річних) продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.
Позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №3564305493/763826 від 14 січня 2022 року, внаслідок чого у нього перед кредитодавцем за вищевказаним кредитним договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 12 серпня 2022 року становить 13875 грн., з яких: 6000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 7875 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом. 
В подальшому на підставі договору факторингу №12082022 від 12 серпня 2022 року позивач набув належних первісному кредиторові прав вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №3564305493/763826 від 14 січня 2022 року, а саме права на стягнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на момент укладення означеного договору факторингу становив ті ж самі 13875 грн. В подальшому цей розмір боргу та його складові станом на 31 березня 2023 року залишились незмінними. Викладені обставини підтверджуються копіями договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників, розрахунком заборгованості.
Крім того, встановлено, що 24 січня 2022 року між ТОВ «Інфінанс», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено електронний договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0507766345/1, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 2000 грн. строком на 12 місяців, зобов`язавшись його повернути до 23 січня 2023 року згідно графіку платежів, сплативши 1,75% на день за користування кредитом. 
Позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання і за договором про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0507766345/1 від 24 січня 2022 року, внаслідок чого у нього перед кредитодавцем за вищевказаним кредитним договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 24 листопада 2022 року склав 9805 грн, з яких: 2000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 7805 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом.
24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс», як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено договір факторингу №24/11-22/2, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «Інфінанс» прав вимоги за договором про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0507766345/1 від 24 січня 2022 року в розмірі 9805 гривень.
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
За змістом ст.ст. 202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положеннями ст. 3 ч.1 п.5 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Нормами ч.ч. 3-6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 3 ч.1 п.п. 6, 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Частинами 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Частиною 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому за змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Нормою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Положеннями ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу.
Встановивши факт невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань за вказаними вище кредитними договорами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача кредитної заборгованості.
При цьому, суд вірно не взяв до уваги твердження відповідача про неможливість задоволення позову через відсутність доказів/неповідомлення його про заміну кредитора у зобов`язаннях, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Більш того, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що неповідомлення позичальника про заміну кредитора у зобов`язаннях не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань взагалі. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі №636/3783/15-ц, від 04 березня 2020 року по справі №274/738/14-ц, від 18 червня 2020 року по справі №681/44/15-ц.
Доводи апелянта в скарзі про те, що він жодних повідомлень про відступлення права вимоги за кредитними договорами не отримував, а тому не має зобов`язань перед Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Відповідач на спростування заявлених позовних вимог ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надав жодних належних та допустимих доказів.
Більш того, вказані доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                 П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко