ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року	Львів	Справа № 260/4193/23 пров. № А/857/18757/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                      Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі №260/4193/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті  про визнання дії та бездіяльності протиправними, (головуючий суддя Гебеш С.А., м. Ужгород, проголошено 05 вересня 2023 року о 15:08:55, повне судове рішення складено11 вересня 2023 року), - 

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 » (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся у Закарпатський окружний адміністративний суд із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті,  в якому просив:
-          визнати протиправною  та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу АО №360065 від 30.03.2023 року щодо ФОП ОСОБА_1 , винесену  Відділу державного нагляду  (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки  на транспорті;
-           стягнути з Відділу державного нагляду  (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки  на транспорті на користь ФОП ОСОБА_1 понесені  ним судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору у розмірі 2684,00 гривень, в тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що спірним рішенням на нього накладено адміністративно-господарський штраф в сумі 34  000 грн на підставі абз. 6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».  Позивач зазначив, що не був у належний спосіб повідомлений про розгляд справи, відтак не був присутній під час прийняття спірного рішення. Крім того, вважав, що у спірному рішенні невірно кваліфіковані діяння. Вважав, що обставини викладені у постанові підлягають кваліфікації за абз.8 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а не за абз. 6 ч.1 ст.60  цього ж Закону.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач правомірно та з дотримання вимог чинного законодавства виніс оскаржену постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, а тому відсутні підстави для її скасування.
Не погодившись із рішення суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить апеляційний суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, на думку позивача, суд першої інстанції поверхнево дослідив обставини справи, відтак дійшов невірного висновку про правильність кваліфікації відповідачем обставин справи. 
Зазначає, що 28.02.2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті, на підставі направлення на рейдову перевірку від 24.02.2023 №002379, інспекторами Укртрансбезпеки був перевірений транспортний засіб марки MAN д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_1 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. За результатами даної перевірки встановлено порушення абзацу 6 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - у водія транспортного засобу була відсутня роздруківка з цифрового тахографа за 28.02.2023 року. ФОП ОСОБА_1 вважає, що згідно приписів ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» непред`явлення документів під час проведення перевірки, в тому числі роздруківки даних роботи тахографа, на підставі якого виконуються перевезення, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт та є наслідком для застосування санкцій, визначених абзацом 11 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
У відповідь на апеляційну скаргу Державна служба України з безпеки на транспорті подала відзив, в якому проти вимог скарги заперечує, просить суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції – без змін. 
Зазначає, що  доводи апелянта про невірну кваліфікацію є недоречними оскільки роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія є тим документальним підтвердженням дотримання перевізником умов організації міжнародних перевірень вантажів відповідно до вимог ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», Наказу №340 від 07.06.2010 року «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» та Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 «Про затвердження Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті». Наявність цієї роздруківки з інформацією про роботу та відпочинок водія обумовлена наявністю картки водія, яка має знаходитись у цифровому тахографі в момент, коли водій приступив до роботи та зареєструвався. Матеріалами цієї  справи підтверджується, що водій ОСОБА_2 не користувався карткою водія до цифрового тахографу, тому надано роздруківку про режим праці. Тобто, за відсутністю інформації в роздруківці з картки водія неможливо застосувати санкцію абз. 11 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутності щоденних реєстраційних листків.
Представник  позивача 14.12.2023 за № К-54341/23 подав клопотання про відкладення розгляду справи.
Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання, оскільки доказів неможливості прибуття у судове засідання не надано. Крім того справа має бути розглянута протягом розумного строку. Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася, а  наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення справи.
З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, знайомившись із доводами апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, суд проходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  28.02.2023 року, на підставі направлення на рейдову перевірку від 24.02.2023 № 002379, інспекторами Укртрансбезпеки був перевірений транспортний засіб марки MAN д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
За наслідками перевірки виявлено порушення ст. 53 Закону України «Про автотранспорт», а саме: у водія відсутня особиста картка водія у цифровому  тахографі, у зв`язку з  чим водій не надав роздруківку на паперовому носії щодо дотримання  ним режиму праці та відпочинку.
Акт перевірки підписаний водієм транспортного засобу без будь - яких зауважень.
Повідомлення про розгляд справи по суті Відділом Державного  нагляду (контролю) у Закарпатській області надіслано  позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та отримано ним 28.03.2023 року.
У зв`язку з виявленими порушеннями начальником Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області винесено постанови від 30 березня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу  АО №360065 у розмірі по 34000,00 грн.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою позивач через представника звернувся до суду з даним позовом.
Надавши юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції, що слугували підставою для відмови у задоволенні позову, зважаючи на наступне.
Як уже зазначалось вище аргументи скаржника щодо помилковості висновків суду першої інстанції зводяться до покликань на неправильну кваліфікацію виявленого порушення, відтак в цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.
Підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» є зафіксований факт надання водієм ОСОБА_2 послуг при виконанні міжнародного перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки у слоті тахографа чіп-картки водія.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» (далі – Закону №2344-ІІІ).
Відповідно до ч.3 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.
У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи (ч.7 ст.53 цього Закон №2344-ІІІ).
Згідно з ч.8 ст.53 Закону №2344-ІІІ водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Таким чином, автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення. Крім того, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відповідно до п.1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010р., картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).
Пунктом 3.3 розділу ІІІ цієї Інструкції передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до п.3.5 розділу ІІІ зазначеної Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Окрім цього, 11.10.2005р. набув чинності Закон України № 2819-IV від 07.09.2005р. «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)».
20.12.2010р. набрала чинності Поправка № 6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Отже, норми ЄУТР розмежовують такі документи як «реєстраційний листок» та «роздруківка».
Зокрема, частиною 8 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія  це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія, для цього приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.
Згідно фактичних обставин справи на автомобілі позивача облаштовано цифровий тахометр, який не використовує щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія, а використовує карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.
Під час здійснення рейдової перевірки виявлено відсутність у слоті тахографа чіп-карти водія ОСОБА_2 .
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена приписами ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:
-          виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»);
-          управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.11 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Зазначеними нормами передбачена кваліфікацію різних за своїм складом порушень за відсутність документів, передбачених ст.53 вказаного Закону, та порушення вимог використання тахографа, які полягають у виконанні міжнародного автомобільного перевезення без контрольного пристрою (тахографу) або з вимкненим тахографом; відсутності щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія.
Оскільки щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія не можна ототожнювати з роздруківками на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, тому норми абз.11 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на розглядуваний випадок не поширюються. 
У свою чергу, правильною кваліфікацією відсутності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія є саме приписи абз.6 ч.1 ст.60 вказаного Закону.
Підтвердженням такого висновку слугує та обставина, що роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв є документом, передбаченим ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», необхідним для виконання міжнародних перевезень для усіх перевізників (резидентів та нерезидентів) та видів перевезень (пасажирських, вантажних), які використовують у своїх транспортних засобах цифровий тахограф. Тобто, вказаний документ, відсутність якого встановлено у позивача, є загальнообов`язковим при виконанні міжнародних перевезень транспортними засобами, обладнаним цифровим тахографом; інші документи, наведені в ч.ч.3-6 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», є спеціальними для кожного з видів перевезень (вантажних/пасажирських) та особи перевізника (резидент/нерезидент). В контексті зазначеного, роздруківка є документом похідним від картки водія, адже процес її створення неможливий без використання картки в тахографі.
Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», через що є відсутніми правові підстави для скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Наведені обставини в своїй сукупності мають визначальне значення для вирішення питання щодо правомірності притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, при цьому решта доводів сторін не носить принципового характеру.
Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення, з викладених підстав.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі №260/4193/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 14 грудня 2023 року.