КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9113/2023   

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            04 жовтня 2023 року                                                                м. Київ
                                                                                                               Справа № 753/21178/21
 
            Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
  суддів                                                                        Немировської О.В., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року, постановлену у складі судді Цимбал І.К., 
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,
 
встановив:
 
У жовтні 2021 року  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року заяву залишено без розгляду.
 
Не погоджуючись з ухвалою, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що спір про право може виникнути тільки тоді, коли буде встановлений факт проживання однією сім`єю з померлою. До цього встановлення юридичного факту у заявника немає належних підстав діяти далі. Суд обмежив заявника у захисті своїх прав та законних інтересів своєю ухвалою. Коли буде встановлений проживання однією сім`єю з померлою, тільки тоді буде спір право. Усі сторони залучені до участі в справі і їх права жодним чином не порушуються. 
Залишаючи заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що з наданої до суду заяви та витребуваних судом документів вбачається наявність спору. Натомість, процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16). Аналогічне посилання є в рішенні Київського апеляційного суду м. Києва по справі №753/21178/21.
 
Заінтересована особа ОСОБА_3   надіслав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, розгляд справи проводити без його участі та без участі ОСОБА_4 .
Зазначав, що  в матеріалах справи немає жодного доказу, що ОСОБА_1 , який винаймав кімнату у квартирі померлої, мешкав з померлою ОСОБА_5 однією сім`єю на протязі останніх 5 років; відсутні документи (чеки, накладні та інші), підтверджуючі придбання товарів, послуг, ліків, проведення ремонтних робіт чи іншого під час «спільного проживання»; немає жодного доказу наявності спільного бюджету, спільного господарства; заява до державної нотаріальної контори була подана заявником майже через півроку (09.09.2021 року) після смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Вказував, що в заяві ОСОБА_1 не зміг навіть правильно написати прізвище померлої. В матеріалах цивільної справи наявні лише дві квитанції оплати за комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_1 (серпень, вересень  2021 року) і це за весь період «спільного проживання».
Звертає увагу, що оплата комунальних послуг по вищенаведеній квартирі після смерті ОСОБА_5 проводилася особисто ним. За ОСОБА_5 постійно піклувалися та допомагали його дядько (брат матері) ОСОБА_7 та родичка ОСОБА_8 , яка часто допомагала їй по господарству в зв`язку з тим, що проживає в м. Києві. Вказує, що коли  перебував у відрядженні, в тому числі і в м. Києві, особисто навідував померлу та допомагав по господарству. ОСОБА_4 є племінницею померлої ОСОБА_5 , а тому є спадкоємицею за законом. ОСОБА_4 стала спадкоємицею на підставі ст. 1258 ЦК України, як спадкоємець 2 черги.
 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.  
Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києвів судове засідання не з`явився, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку представника заявника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
 
Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, заявник ОСОБА_1 просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( на день смерті ОСОБА_5 )
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільно проживали з 2015 року по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .  У них був спільний бюджет, вели спільне господарство, підтримували один одного. Коли хтось із них хворів,  піклувалися один за одним, купували ліки, викликали лікаря, тощо. Померла ОСОБА_5 страждала на тяжкі хвороби, цукровий діабет, сердечні хвороби, неодноразово була вимушена знаходитись у лікарні. Коли ОСОБА_5 хворіла, питанням догляду, допомоги, придбанням ліків, продуктів займався лише заявник. Ніхто з родичів за його  проживання з померлою нічим їй не допомагав. Ніхто не цікавився її існуванням. Він весь час живе в квартирі, підтримує її в належному стані, сплачує комунальні платежі, іншого житла у нього особисто немає. 
Після смерті ОСОБА_5 з`явився ОСОБА_9 , який повідомив, що він родич, але конкретно який, не пояснив і став погрожувати. Однак, ні в морг, ні на кладовище не захотів їхати. Після візиту цих «родичів» з квартири були викрадені особисті речі та значні грошові кошти ( 20 000 доларів США). Також зникли усі документи стосовно квартири, оплати тощо. З цього приводу він звернувся до поліції про порушення кримінального провадження за ч.4 ст. 185 КК України. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року зобов`язано Дарницьке управління поліції м. Києва внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України.
Померла ОСОБА_5 , з якою він прожив понад 5 років, повідомляла його, що в неї немає близьких родичів. Потім стало відомо, що ця заява державною нотаріальною конторою була направлена до приватного нотаріуса Полежаєва О.Є., який відкрив спадкову справу після померлої ОСОБА_5 . Нотаріус, отримавши заяву від державної нотаріальної контори повідомив, що відкрита спадкова справа і буде видано свідоцтво про право на спадкування, якщо протягом одного місяця не буде заяви до суду про відкриття судового провадження про підтвердження факту проживання однією сім`єю, свідоцтво буде видано іншим спадкоємцям. Він звертався до нотаріуса з приводу того, щоб він повідомив для складання усіх необхідних заяв до суду даних, хто ж конкретно подав заяву про прийняття спадщини, проте нотаріус  цього не повідомив, а обмежився тільки тим, що невідома особа по праву представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України може вважатися спадкоємцем 2 черги. На запити адвоката з приводу отримання необхідної інформації також були відповіді, що він не родич і інформація не отримана. 
 
Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з матеріалами спадкової справи, наданої нотаріусом, на підставі ухвали про витребування доказів, вбачається, що спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 , прийняла її племінниця ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на спадщину за законом. 
Враховуючи те, що встановлення факту проживання однією сім`єю заявнику необхідно для прийняття спадщини, яка 08 листопада 2021 була прийнята ОСОБА_4 , то в даному випадку існує спір про право між заявником та спадкоємцем, що в свою чергу унеможливлює розгляд даної заяви в порядку окремого провадження, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, шляхом подачі позовної заяви до суду.
 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Як вбачається зі змісту поданої заяви та матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 , 1975 року народження, просить встановити в порядку окремого провадження факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , 1948 року народження, яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлення даного факту  необхідно йому для підтвердження права на спадкування за законом, четвертої черги, відповідно до ст. 1264 ЦК України, та прийняття спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій. 
Разом з тим, як вбачається з копій матеріалів спадкової справи ( а.с. 110- 121), заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 подали ОСОБА_3 ,  ОСОБА_10 та ОСОБА_4 .  Заявою від 23 вересня 2021 року  ОСОБА_10 відмовився від належної йому спадщини на користь ОСОБА_4 .
На заяву ОСОБА_1   до приватного нотаріуса Полєжаєва О.Є. про звернення до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, для підтвердження права на спадкування у четверту чергу відповідно до ст. 1264 ЦК України, приватним нотаріусом заявнику було повідомлено, що відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України, спадкоємцем померлої ОСОБА_5  є спадкоємець другої черги, що подав заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк, оформлену належним чином ( а.с. 118).
 
Отже, з матеріалів справи встановлено, що спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла її племінниця ОСОБА_4 
08 листопада 2021 року  приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полєжаєвим О.Є.  ОСОБА_4   було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 08.11.2021 року, зареєстроване в реєстрі за № 1938.
Згідно зі свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 , що включає: 
- 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Харківської райдержадміністрації м. Києва згідно з розпорядженням № 6096 від 20.07.1994 року, та
- 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій, на підставі договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 16 від 07.10.2004 року, за реєстром № 3-2194, та
- 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 16 від 12.02.2005 року, за реєстром № 3-280.
В цілому квартира має загальну площу 53,6 кв.м., житлову площу 30,7 кв.м. та складається з двох кімнат.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. 
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
 
Встановлено, що заявник ставить питання про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлою   ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_5 для прийняття спадщини за законом  як спадкоємець четвертої черги, у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій. 
Також з матеріалів справи встановлено, що спадщину, яка залишилася після смерті померлої  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , прийняла її племінниця ОСОБА_4 ,  як спадкоємець за законом другої черги, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 08.11.2021 року.
08 листопада 2021 року  право власності ОСОБА_4   як спадкоємця за законом зареєстроване  у Державному реєстрі  речових прав на нерухоме майно, відтак ОСОБА_4 є власником  квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 89).
З огляду на викладене, встановивши, що заява обґрунтовується необхідністю отримання права на спадкування,   як спадкоємця четвертої черги,  щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2  спадкодавиці ОСОБА_5 , оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є. видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом  від 08.11.2021 року  спадкоємцю за законом другої черги - ОСОБА_4 ,  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розгляду заяви у окремому провадженні, адже між спадкоємцями наявний спір про право.
 
Зважаючи на вищевикладені положення законодавства, матеріали справи та вимоги заяви, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України залишив заяву без розгляду, оскільки з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право на спадкування майна померлої  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , що має досліджуватись та встановлюватись в порядку позовного провадження.
Крім того, встановлення факту прийняття спадщини пов`язується самим заявником з наступним вирішенням  спору про право (визнання права власності), що суперечить змісту ст. 315 ЦПК України. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи вбачається спір про право на спадкування, який підлягає вирішенню виключно у позовному провадженні.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала  є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року залишити без змін.  
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення. 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 

                       Судді:                                                                    Немировська О.В.

                                                                                                       Рейнарт І.М.