ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6752/23 Справа № 205/2177/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2022 року по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа — Дніпровська міська рада, про припинення права спільної часткової власності, виділ частки в натурі із спільного майна, - 

в с т а н о в и л а:

       У квітні 2017 року  ОСОБА_2  звернулася до суду з, уточненим 14 грудня 2021 року, позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (провадження по справі в частині позову до ОСОБА_4 було закрито у зв`язку зі смертю останнього, на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року) третя особа – Дніпровська міська рада, про припинення права спільної часткової власності, виділ частки в натурі із спільного майна, мотивуючи тим, що вона є власницею 25/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2016 року. Відповідач  ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_5 , який був спадкоємцем ОСОБА_6 , якому належало 35/100 частин вказаного домоволодіння на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину №918876 від 22 листопада 2003 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Власником 40/100 частин домоволодіння є відповідач ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 1994 року та договору дарування. 
       Вказувала, що земельна ділянка розподілена між співвласниками відповідно до акту розділу часток від 05 квітня 1985 року, затверджено начальником МБТІ та рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів від 11 жовтня 1985 року. 
       Посилаючись на те, що між співвласниками виникають труднощі в отриманні поштової кореспонденції, оформленні документів та користуванні майном, просила припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 , розділивши в натурі домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , на окремі домоволодіння з урахуванням будівельно-технічних варіантів, викладених у висновку експерта від 07 червня 2021 року за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №4974/4975-20 по цивільній справі №205/2177/17. Виділити на праві приватної власності в натурі 1/4 частку із спільного майна, розташованого у АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на частину житлового будинку (частина основної частини житлового будинку літ."А-1", приміщення в прибудовах літ."А1" (раніше літ."а2"), літ.А4 (раніше літ."а1-1"), ґанками літ."а" (раніше літ."а2"), літ."а5" (раніше літ."а3") як на окреме домоволодіння (квартиру АДРЕСА_2 , що складається з наступних приміщень №2-3,2-4,3-4,3-5,3-6 - житлового будинку літ."А-1" та приміщення в прибудовах літ."А1" (раніше літ."а2"), літ.А4 (раніше літ."а1-1") №2-1,2-2,3-1, 3-2,3-3 та ґанками літ."а" (раніше літ."а2"), літ."а5" (раніше літ."а3"), з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: сараю літ."В", убиральні літ."Д", огорожі літ."№5" (раніше №11), що відповідає розміру 1/4 частки позивачки, зазначеної у інформаційній довідці №82930352 від 21 березня 2017 року та у технічному паспорті від 14 січня 2019 року на будинок по АДРЕСА_1 , інвентарна справа №291-19, у спільному майні з відповідачами; стягнути з відповідачів судові витрати. 
       Заочним рішенням  Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. 
       Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. 
       В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що ще з 1980 років, фактично після розподілу будинку, утворилося 3 квартири з окремими входами та системами життєзабезпеченню. Позивачка приховує та перекручує факти, що мають значення для правильного вирішення цієї справи. В 1985 році його батьками був збудований новий будинок, в зв`язку з чим змінено частки. Після перебудови будинку та у відповідності до рішення суду від 08 серпня 1988 року ОСОБА_7 та його батько користувалися приміщеннями, кожен до своєї смерті та ні в кого не було жодних претензій. Він та його родина користувалися новим будинком Б-1. Частки ОСОБА_7 були не перереєстровані та 25 січня 2015 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивачка вказуючи, що вона є власницею 1/4 частини спірного домоволодіння, посилається лише на технічний паспорт. Фактичнро своїми діями позивачка намагається позбавити його права власності на частину домоволодіння Вказував на ряд процесуальних порушень допущених судом першої інстанції. 
       Дніпровська міська рада 08 серпня 2023 року надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
       Позивачка ОСОБА_2 01 вересня 2023 року надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошувала на тому, що вона є власницею 25/100 частин домоволодіння та має повне право на виділ своє частки в натурі із спільного майна. 
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалам справи, що рішенням Ленінської районної ради народних депутатів від 11 жовтня 1985 року №539/4 «Про домоволодіння АДРЕСА_1 » узаконено житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Затверджено акт ідеальних часток, виданий міжміським бюро технічної інвентаризації 05 квітня 1985 року на домоволодіння АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 – 35/100 частки; за ОСОБА_9 – 25/100 частки; за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 – 40/100 частки. 
       Позивачці належить на праві власності 25/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2016 року. 
       Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_5 , який був спадкоємцем ОСОБА_6 , якому належало 35/100 частин вказаного домоволодіння на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину №918876 від 22 листопада 2003 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. 
       Власником 20/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. від 02 липня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №3015, відповідно до якого ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв у дар 20/100 частки домоволодіння АДРЕСА_3 (т.1 а.с.15).
       Так, право власності на 20/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 1994 року. 
       Технічна характеристика спірного житлового будинку підтверджується технічним паспортом на житловий дім індивідуального житлового фонду, інвентарний номер №754.
       Судом встановлено, що між сторонами виникають суперечки з приводу користування житловим будинком.
       З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №4974/4975-20, складеного 07 червня 2021 року, слідує, що виділ в натурі 1/4 частки домоволодіння, яка належить  ОСОБА_2  із майна, що є у спільній частковій власності співвласників ОСОБА_2 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_1  по АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень першого поверху №2-3,2-4,3-4,3-5,3-6 – житлового будинку літ.«А-1» та приміщення в прибудовах літ.«А-1» (раніше літ.«А2-1»), літ.а4 (раніше літ.«а1-1»: №2-1,2-2,3-1,3-2,3-3 та ганками літ.«а» (раніше літ.«а2»), літ.«а5» (раніше літ.«а3»), з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: сараю літ.«В», убиральні літ.«Д», огорожі літ.«№5» (раніше №11) технічно можливий.
       На час дослідження між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 встановлено цегляну огорожу з металевими елементами, у зв`язку з чим вільний доступ до водоколонки №8 (раніше №12) у ОСОБА_2 відсутній.
       Доступ до 25/100 частин домоволодіння окремий (огорожа №3 та огорожа №2).
       Частка, якою фактично користується ОСОБА_2 у майні, що є у спільній частковій власності співвласників: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , складає 17/100.
       Будівельно-технічні варіанти поновлення порушеного права ОСОБА_2 на користування ідеальною часткою в розмірі 1/4 частки майна, що є у спільній частковій власності співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень 2-3,2-4,3-4,3-5,3-6,2-1,2-2,3-1,3-2,3-3 та ганками літ.«а» (раніше літ.«а2»), літ.«а5» (раніше літ.«а3»), з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: сараю літ.«В», убиральні літ.«Д», огорожі літ.«№5» (раніше №11), водопровідної колонки літ.№8 (раніше №12), наступні: - вільний доступ до прим.2-1 (заміна дверного замка або вхідних дверей) або улаштування дверних отворів між прим.3-3 та 2-1; між прим.3-4 та 2-3; - демонтаж частини цегляної огорожі з металевими елементами для доступу до водоколонки №8 співвласнику ОСОБА_2 або улаштування нової водоколонки на земельній ділянці, якою фактично користується ОСОБА_2 . 
       Вирішуючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки на час розгляду справи об`єкт нерухомості, який належить позивачці, має окремий вихід, фактично є самостійним об`єктом нерухомості, за технічними характеристиками може бути виділений в самостійний об`єкт. Проте, документально продовжує перебувати в частковій спільній власності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Та зазначив, що при цьому права інших співвласників будинку не будуть порушеними, так як належна їх частина будинку також може бути технічно виділена в натурі як самостійний об`єкт нерухомого майна.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
       Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку, з самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
       Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилася.
       При поділі житлового будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику.
       Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
       Положеннями статті 358 ЦК України регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
       Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
       При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
       При вирішенні спору щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який перебуває у власності кількох осіб, необхідно виходити з розміру часток кожного зі співвласників нерухомого майна, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо між сторонами немає погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою, порядок користування встановлюється з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
       Частиною третьою статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
       Відповідно до положень статей 186, 381 ЦК України самочинне будівництво є приналежністю до основної речі — будинку та зведені позивачем після набуття права власності на частину цього будинку.
       Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, – тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою – у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
       До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17 (провадження №61-22087св19), від 28 липня 2021 року у справі №310/7011/17 (провадження №61-7153св20).
       Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 (далі - Інструкція).
       Згідно з пунктами 1.2,2.1,2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
       Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
       Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права, особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.
       Зі змісту статей 3,15,16 ЦК України випливає, що правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
       Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст.89 ЦПК України).
       Колегія суддів наголошує на тому, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. 
       Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_2 посилалася на те, що між співвласниками виникають труднощі в отриманні поштової кореспонденції, оформленні документів та користуванні майном та саме у зв`язку з цим просила просила припинити її право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , розділивши в натурі домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , на окремі домоволодіння з урахуванням будівельно-технічних варіантів, викладених у висновку експерта від 07 червня 2021 року за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №4974/4975-20.
       Між тим колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням виконкому Ленінської районної Рвди народних депутатів м.Дніпропетровська від 11 жовтня 1985 року №539/4 житловий будинок АДРЕСА_4 узаконено. Затверджено акт ідеальних долей наступним чином: за ОСОБА_6 35/100 частин, за ОСОБА_9 25/100 частин, за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 40/100 частин. 
       Позивачка ОСОБА_2 є власницею 25/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10 на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2016 року. 
       Між тим, рішенням народного суду Ленінського району м.Дніпропетровська від 08 серпня 1988 року, яке є чинним на даний час, по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 , ОСОБА_10 до ОСОБА_4 , ОСОБА_12 про виділ в натурі частки будинку, спірний будинок було поділено та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було виділено 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі. Рішенням визначені кімнати та їх площа. Зобов`язано здійснити ряд переобладнань. 
       Таким чином, з матеріалів даної справи та доказів, наданих позивачкою, не вбачається правових підстав для задоволення позову та припинення права спільної часткової власності, розділивши в натурі домоволодіння розташовані АДРЕСА_1 на окремі домоволодіння та виділення в натурі 1/4 частини із спільного майна з визнанням за ОСОБА_2 права власності на частину житлового будинку як на окреме домоволодіння. 
       Тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
       Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Враховуючи результат розгляду даної справи, з позивачки на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 920 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 
       Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2022 року скасувати.

       В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа — Дніпровська міська рада, про припинення права спільної часткової власності, виділ частки в натурі із спільного майна відмовити.

       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1 920 грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                                Макаров М.О.